372 



ikke tog næring til sig, og om en klapperslange (crotaliis durissus), 

 som først efter 26 maaneders forløb bestemte sig til at spise. Prof. 

 Vaillant nævner en pelophiles madagascariensis, som endnu levede 

 efter 23 maaneders faste, og en python (python sebæ), som først efter 

 at have fastet i 29 maaneder modtog det bytte, man gav den. 



Selv har forf. kunnet iagttage to pelophiler, der udmerkede sig ved 

 nøisomhed. Den ene døde efter en omtrent 3aarig faste, den anden 

 efter den i sandhed fænomenale tid af 49 maaneder — over 4 aar 

 Ilden mad ! Saavidt mig bekjendt har ingen observeret en faste af 

 lignende længde, og denne rekord — ny i sit slags — staar kanske 

 længe, før den blir slaaet. 



Ganske nylig har jeg kunnet gjøre endel iagttagelser angaaende 

 en enorm python (python reticulatus), død efter i omtrent 2Y2 aar ikke 

 at have villet tåge føde til sig, og som især var interessant ved det 

 vegttab, som iagttoges i dette lange tidsrum. 



Dyret kom til museets krybdyrmenageri den 17de november 1899 

 og var da 6,45 m. lang. Dens sterke, straalende farve, enorme dia- 

 meter og dens livlighed viste, at dens sundhedsstilstand var den bedst 

 mulige. Den viste sig desuden at være af et meget krigersk gemyt. 

 I begyndelsen bød man slangen det mest forskjelligartede bytte, men den 

 negtede haardnakket at tåge føde til sig. Fsrnr fra Dahomey, kaniner, 

 gjæs, ænder, kyllinger bødes den efter tur. Et par gange kom den 

 til at kvæle et af disse dyr mellem sine bugter, men den lod det ligge 

 i buret uden at røre det. Den nøiede sig med fra tid til anden at 

 tåge et bad i bassinet.^) 



Pythonen fortsatte med at vægre sig med at tåge føde og begyndte 

 at minke i omfang. Den glimrende, glinsende farve, den i begyndel- 

 sen havde, veg da pladsen for en graalig, glansløs tone. I begyndel- 

 sen af 1902 var den forbausende mager, dea var kun skind og ben. 

 Fuldstændig apatisk og uskadelig lod den sig uden vanskelighed be- 

 røre, den forblev træg og ubevægelig sammenrullet i en krog af buret. 



Gjentagne gange forsøgte man at stoppe den med eg, som førtes 

 ned i dens hals, men denne sene ernæring førte ikke til noget nævne- 



1) Dette træk er af stor vigtighed, tlii døden indtræder meget hurtigere 

 hos de kjæmpeslanger, som udliolder en fuldstændig faste, det vil sige de, som 

 ikke alene undværer solid fode, men ogsaa al drikke. Efter personlig erfariug- 

 fra halsbaandsnogen (tropidonotus natrix) synes døden i det tilfælde at indtræde 

 3 gange saa hurtigt, som naav slangevne drikker og bader. 



