374 



indtræde, under hvilken de ensomme poler kan gjenfinde den ro, de 

 før nød. 



Men der er en anden maade at opdage polen paa! — og efterat 

 visse nøiagtige observationer har givet stødet til stor tvil om jordaksens 

 ubevægelighed, er det denne fremgangsmaade, astronomerne bruger 

 ved sine daglige undersøgelser. Det er aldeles, som om polerne be- 

 flittede sig paa inden de grænser, som staar til deres raadighed, ved 

 sine stadige forskyvninger at bringe dem paa vildspor, som forsøger 

 at udforske dem! 



Den nye kjendsgjerning, som vi hentyder til, opdagedes en dag, 

 da man forsøgte med den yderste nøiagtighed at bestemme de vigtigste 

 observatoriers breddegrad — og man opdagede, at man, alt efter de 

 forskjellige tidspunkter, fik varierende tal for et og samme sted, og 

 det saaledes, at forskjellen meget vanskelig kunde henføres til feilagtige 

 observationer. 



Det er næsten en fornærmelse mod dette tidsskrifts læsere at ville 

 minde dem om, at et steds breddegrad, d. v. s. den vinkel, som ste- 

 dets lodlinje danner med ekvatorplanet, kan bestemmes ved at maale 

 den vinkel, som stedets horizont danner med himmelaksen (stedets saa- 

 kaldte polhøide); man ved ogsaa, at himmelaksens nordpol, som ikke 

 nøiagtig falder sammen med polarstjernens sted paa himmelen, bestem- 

 mes ved observation af en cirkumpolarstjerne. Ved at følge denne 

 stjerne paa dens to gjennemgange i meridianen og ved at tåge gjen- 

 nemsnittet af de fundne vinkler faar man den søgte høide. 



Ved paa alle maader at nøiagtiggjøre denne slags maalinger har 

 man endt med at opdage, at et steds breddegrad i løbet af et aar 

 undergik tydelige forandringer; og som følge af undersøgelser, fore- 

 tagne ved observatoriet i Berlin henimod 1885, satte man denne aar- 

 lige forandring til 7io sekund. Man bemerkede samtidig, at der ikke 

 var nogen overensstemmelse mellem den maalte uregelmæssighed og 

 forandringer i den omgivende temperatur. 



Dette spørgsmaal fortjener en nærmere undersøgelse. Siden januar 

 maaned 1889 hgetil sommeren 1890 har de tre observatorier i Berlin, 

 Potsdam og Prag udført en stor serie samtidige observationer, og un- 

 dersøgelsen viser-, at Nordpolen i dette tidsrum maa have forskjøvet 

 sig 2 m, (Vi minder om, at et sekund paa buen svarer til om- 

 trent 30 -m. paa jordens overflade). 



Det er sandt, at dette resultat kunde forklares paa en anden 

 maade. Polens høide over horzionten vilde variere, selv med en ube- 



