375 



vægelig pol, dersom horizontens plan kunde tænkes at undergaa foran- 

 dringer. Og intet beviser, at paa et sted vertikalen og med det hori- 

 zontens plan, som er perpendikulært herpaa, ikke kan undergaa for- 

 andringer. Tvertimod — det betviles ikke, at disse forandringer eksi- 

 sterer. Kunde man ikke antage, at det observerede resultat kunde til- 

 skrives en forandring, som kunde have havt indilydelse paa vertikalen 

 paa det sted, hvor de tre obsei-vatorier, der her tales om, befinder sig? 



For at Idse vanskehgheden vilde man paa den internationale geo- 

 detiske forenings raad foretage breddegradsmaalinger paa Honolulu 

 paa Sandwichøerne. Mellem denne b}' og Berlin er længdeafstanden 

 171 grader; det vil sige, at der mangler lidet paa, at de to steder 

 er plaseret paa den samme meridianbue. 



Lad os tænke os (lig. 1) to steder paa jorden, A og B, tilhørende 

 den samme meridian. Dersom der virkelig foregaar en forskyvning af 



polen, vil en tiltagen af A's bredde betyde, at polen har nærmet sig 

 den og f. eks. er kommet til P'; i dette tilfælde bevæger ekvator sig 

 til El E'x, og bredden, som før var EA, blir Ei A. Men saa er af- 

 standen fra B til polen ikke mere BP, men BPi, og B's bredde er 

 bleven Ei' B istedetfor E' B — det vil sige, den er bleven mindre. 



Altsaa maa A"s og B's forandring i bredde bestandig være mod- 

 satte, dei-som aarsagen skriver sig fra en virkelig forskyvning af 

 jordaksen. 



Under disse forudsætninger har maalinger, samtidig udført ved 

 observatorierne i Berlin, Potsdam, Prag og Strasburg fra mai 1891 til 

 juni 1892, vist, at forskjellen i bredde svarer godt „i omvendt orden" 

 med de maalinger, som i samme tidsrum er optegnet i Honolulu. 

 ,,Den kjendsgjerning, at der foregaar en virkelig forskyvning af polen, 

 kunde saaledes efter dette betragtes som eksperimentelt bevist." 



