378 



Man faar paa denne maade en vis længde, som svarer til den vei, po- 

 len har tilbagelagt, og som man kan kalde dens totale forskyvning. 

 Her er den tabel, som Mi Ine i 1902 opførte: 



. _ Antal af heftige Polens totale 



jordsjælv forskyvning 



1895 9 0".53 



1896 18 0".91 



1897 44 eller 47 1".07 



1898 30 0".79 



Naar undtages det tal, som er anført for 1898, viser denne tabel 

 en tydelig overensstemmelse mellem antallet af heftige jordskjælv og 

 graden af polens forskyvning. Can can i har desnden vist, at tallet 

 0".79 skrev sig fra en feilagtig maaling og burde væi"e erstattet af 

 1".03, hvad der gjør sammenhængen endnu mere iøinefaldende. 



Da studiet af jordskjælv i de senere aar har gjoit store freraskridt, 

 har Cancani, sektionschef for det meteorologiske institut i Rom, be- 

 stemt sig til at kontrollere Milnes tabel for aarene mellem 1899 og 1902. 

 For desuden at faa rigtig sikkert resultat har han ikke villet medtage 

 andre Jordskjælv som tilhørende første grad end de, som svarede til føl- 

 gende bestemmelse: 1) De maa være optegnede af apparater paa mindst 

 fire steder af jorden. 2) De maa have efterladt tydelige spor i mindst 

 to observatorier beliggende diametralt modsat paa de to halvkugler. 



I tidsrummet 1899 — 1902 har middeltallet pr. aar af seismiske 

 bevægelser, som har svaret til disse fordringer, været 24. Man kan 

 godt kalde dem verdensjordskjælv (Weltbeben, worldshaking), siden de 

 mindst har rystet halvparten af jorden. 

 Her er de opnaaede resultater: 



. -,,,., Totalforsk\'Aiiing 



Aar Jordskiælv ^ / 



•" ar polen 



1899 27 0".72 



1900 17 0".32 



1901 22 0".53 



1902 29 0".97 



Overensstemmelsen er vel værd at lægge merke til. 

 Kan man heraf slutte, at der virkelig er en sammenhæng mellem 

 de to fænomener? Siden de store seismiske rystelser efter al sand- 

 synlighed skriver sig fra bevægelser, som foregaar i jordskorpen, hvor 

 en del af havet sænker sig, mens de tilstødende kontinentale dele for- 

 søger at hæve sig, er det da ikke naturligt, at denne faktor bidrager 

 tilstrækkeligt til forandringen af fordeling af jordens masse, og følgelig 

 indvirker paa aksens stilling sammen med de aarlige ydre aarsager. 



