381 



i det østlige Jylland, paa Fyn og det sydlige Sjælland. Den danske 

 elg udmevkede sig ved sine sterkt udbredte, skovlformede horn ; et par 

 skeletter, der blev fundne ved Kostrup paa Sjælland, havde 15 takker 

 paa hornene og mellem hornspidserne var der en spændvidde af 147 cm. 

 I aspeskovens tid er sandsynligvis ogsaa bæveren indvandret. De 

 fleste danske pattedyr synes forøvrigt at være indvandrede allerede før 

 ekeskovens tid eller før den ældre stenalder, mens de danske øer endnu 

 var landfast med Jylland og Skaane, paa øerne er nemlig fundet de 

 samme arter som paa fastlandet. Bortseet fra husmus, rotter og 

 muligens nogle flagermiis er senere, efterat øerne var blevne adskilte, 

 kun indvandret den sydlige markmus og dvergmusen. Markmusen 

 naaede kun til at sprede sig udover Jylland, dvergmusen kom ogsaa 

 til Langeland og Fyn. Levninger af bisonoksen er med sikkerhed 

 kun funden en gang i en skovmose paa Sjælland. Kjæmpehj orten er 

 funden to gange, i torvmoser paa Sjælland og Fyn. Disse dyr synes 

 derfor ikke at have havt nogen større udbredelse. 



De talrige dyrelevninger, som kjøkkenmøddingerne gjemmer, viser, 

 at Danmark maa have havt et meget rigt dyreliv under stenalderen. 

 De forandringer, som landets pattedyrfauna senere har undergaaet, har 

 hovedsagelig bestaaet i en udtynden og en udryddeise af alle de større 

 arter. Af stenalderens vigtigste jagtdyr forsvaudt allerede før historisk 

 tid bæveren, vildkat, gaupe, bjørn, elg og urokse. Vildsvinet blev 

 udryddet i begyndelsen af det 19de aarh. Omtrent samtidig forsvandt 

 ulven. Hjorten er paa udryddelsens rand. Den er det dyr, som oftest 

 findes i torvmoserne, den maa derfor engang have forekommet over- 

 ordentlig talrig i landet. Flere søer, som Bøllingsø og Hingesø paa 

 Jylland, synes at være en slags kirkegaarde for hjorten; gamle og syge 

 dyr har søgt ned til søerne, hvor de er omkomne. Af stenalderens jagt- 

 dyr er kun raadyret endnu tilbage i nogenlunde mængde. 



J. Ci. 



Mindre meddelelser. 



Lysmængde. Den danske geolog og fysiker K. J. V. Steen- 

 strup har arbeidet meget med at finde en god metode til at bestemme 

 den lysmængde, som kommer til jorden. Han har fundet det at være 

 en meget bekvem fremgangsmaade, at iagttage den grad af sværtning, 

 som fotografisk papir opnaar ved at udsættes for lyset en vis tid. 

 Ved et aars observation i Kjøbenhavn og paa Anholt er det eftervist, 

 at det første sted faar 2^ gang saa lidet lys som det andet. 



Paa Egedes minde i Grønland har man fundet, at der paa en 

 piidtsommersdag, naar solen ikke gaar ned, er 7250 gange saa meget 



