22 



Ogsaa ved Jupiter har man opdaget en ny maane foruden de 

 4 gamle, som er saa lette at se, at de har været kjcndt lige siden den 

 første kikkert blev rettet mod himmelen i IGIO. Den blev opdaget i 

 1892 af amerikaneren B a r n a r d, som i en række af aar har havt ver- 

 dens største kikkert til disposition, og som vel ogsaa har forstaaet at 

 bruge den l^edre end nogen anden. Han var dengang ansat ved Lick- 

 observatoriet i California, nu er han ved Yerkes-observatoriet, som 

 hører under universitetet i Chicago, men ligger et par timers jernbane- 

 reise derfra i staten "Wisconsin. Den derværende største kikkert er 

 over en meter i diameter og 19 meter lang. Jupiters femt.e drabant 

 er indenfor de fire gamle og er endnu vanskeligere at se end Mars- 

 maanerne. Dens afstand fra planetens centrum er 2.5 Jupiters radius 

 og dens omløbstid 11 timer 57 minutter, men da Jupiter dreier sig cm 

 sin axe paa mindre end 10 timer, vil den dog, seet fra planetens over- 

 flade, deltage i himmelens daglige bevægelse fra øst mod vest. Imid- 

 lertid gaar den saa langsomt, at den behøver 58§ timer eller næsten 

 6 Jupiter dage for at komme tilbage til samme meridian. Forholdet 

 bliver altsaa i saa henseende omtrent det samme som ved den yderste 

 marsmaane. 



Af de s m a a planeter mellem Mars og Jupiter kjendte nan 

 ved begyndelsen af 1877 1G9 stykker; nu nærmer tallet sig sterkt til 

 500. Man er i virkeligheden kommen saa langt, at man næsten aldrig 

 ved nøiagtig, hvor mange man kjender; hver gang en ny er opdaget, 

 tager det nemlig en del tid at undersøge, om den virkelig er ny, eller 

 om den har været seet før. For de store planeter finder man i alma^ 

 nakkerne deres plads paa himmelen forudberegnet for hver dag hele 

 aaret igjennem, men dette har man for længe siden maattet opgive for 

 de smaa. Hvad der har bidraget betydelig til at øge tallet i de sidste 

 aar er, at man har beg^mdt at opdage dem ved fotografi. Naar en der- 

 til indrettet astronomisk kikkert, som er forsynet med en fotografisk 

 plade i den ene ende, drives med et uhrverk, saaledes at den gjennem 

 et par timer eller mere stadig holdes rettet mod et og samme punkt 

 paa himmelen, saa vil fixstjernerne afbilde sig som prikker; men hvis 

 der er en planet paa dette stiøg, vil den ved pladens fremkaldelse give 

 sig tilkjende som en liden streg, da den hele tiden har skiftet piads 

 blandt de andre stjerner. Den første, som opdagede en planet paa 

 denne maade (i 1891), var tyskeren Wolf, nu en af de to bestyrere 

 af det nye fjeld-observatorium Konigstuhl ved Heidelberg. Wolf be- 



