26 



B er kommen foran, men der er ingen bevægelse i synsliniens retning ; 

 endelig i stillingen 3 efter endnu ^ omdreining vil A nærme 3ig iagl>- 

 tageren. 



Ved at maale forskydningen af en ai vandstoflinierne i stjernens 

 spektrum fandt Vogel, med behørigt hensyn til jordens egen bevægelse 

 i rummet, at stjernen A bevæger sig om tyngdepunktet med en hastig- 

 hed af 42 km. i sekundet. Da omløbstiden er lig den ovenfor anførte 

 periode for lysvexlingen, tindes heraf let hele banens længde, og da bar 

 nens afvigelse fra cirkelformen kan ansees som ubetydelig, fordi forhol- 

 dene er meget nær ens før og efter minimum, findes heraf igjen stjer- 

 nens afstand fra tyngdepunktet at være henved 1.7 mill. km. Paa grund- 

 lag af formørkelsens varighed og forholdet mellem lysstyrken i maxi- 

 mum og minimum har Vogel endvidere beregnet forholdet mellam de 

 to kloders diametre til 1.28; under forudsætning af ens tæthed bliver 

 da forholdet mellem masserne lig dette tal i 3die potens eller 2.1, 

 hvoraf igjen følger, at kloden B staar 3.5 millioner km. fra det fælles 

 tyngdepunkt, eller de to kloders indbyrdes afstand er vel 5 millioner 

 kilometer. Da stjernens aarlige parallaxe, saa vidt jeg ved, er umer- 

 kelig, det vil sige, at jordbanens diameter, som er 300 mill. km., seet 

 fra Algol vilde vise sig under en vinkel, som er for liden til at ruaales, 

 saa er det høist naturligt, at de to stjerner, hvis indbyrdes afstand 

 kun er 5 mill. km., for os viser sig som én stjerne. 



Senere har man fundet flere saadanne "spektroskopiske dobbelt- 

 stjerner", deriblandt ogsaa mange, som ikke viser nogen foranderlighed 

 i lysstyrken ; det sidste &r nemlig kun tilfældet., naar baneplanet til- 

 fældigvis peger ud mod jorden. 



Af de nye stjerner, som har blusset op i det omhaadiede 

 tidsrum, kan nævnes en, som i 1885 viste sig i Andromeda. Den var 

 rigtignok kun af 8de størrelse og forsvandt efter nogle maanedors for- 

 løb, men man blev meget snart opmerksom paa den, da den stod midt 

 i den bekjendte stjernetaage i Andromeda: Instrumentmager Olsen 

 i Kristiania var blandt de første til at se den, da han viste frem denne 

 stjernetaage til folk, som besøgte hans observatoinum i Slotsparken. 



En privatmand i Edinburgh, Thomas Anderson, som i de 

 senere aar har opdaget en hel del foranderlige stjerner, bekjendtgjorde 

 i februar 1892, at han havde fundet en ny stjerne af 5te stør-^eise i 

 stjernebilledet Kusken. Den gaar gjerne under navnet Nova A u- 

 r i g æ. Allerede om vaaren var den usynlig i de fleste kikkerter, men 

 om høsten blussede den lidt op igjen. I dette tilfælde fik man imid- 



