40 



Ponton d'Amecoiirt i Paris og flere paa udstillingen i London i 

 1868. Det første skridt i retning af ideens praktiske udførelse var 

 altsaa tåget. Og efterhaanden blev disse modeller stadig mere fuld- 

 komne. De nøiede sig ikke bare med at figurere som udstillingsgjen- 

 stande, som beskuerne ved fantasiens hjælu maatfce lade løse den op- 

 gave, der var dem tiltænkt. Efterhaanden begyndte modellerne virkelig 

 at fly ve. Den første var en af franskmanden Dandrieux i 1877 

 konstrueret meget beskeden sommerfugl, hvis drivkraft var et gummi- 

 baand. Det var altsaa et rent legetøi, men den fiøi virkelig, og det 

 temmehg høit. Samme aar konstiuerede den italienske ingeniør Por- 

 lanini en med damp drevet skruemaskine, som ogsaa viste sig virke- 

 lig at kunne flyve. I det hele var der nu for alvor kommen fart i 

 tingen. Talrige modeller, dels med propeller, dels med vinger og dels 

 formet som drager, blev konstrueret af Pénaud, Tatin, Hargrave, 

 Kresz, Breary, Gnupil, Trouvé og andre. Disse modeller var jo 

 forsaavidt heller ikke andet end sindrige mekaniske legetøier, men de 

 godtgjorde aldeles uimodsigelig, at flyvemaskinen ialfald i liden maale- 

 stok ikke var blot og bart hjernespind, men en faktisk mulighed. 



Saa var det englænderen Phillips og den bekjendte konstruktør 

 af hurtigskydende kanoner, Hiram Maxim, i de første nittiaar be- 

 gyndte at eksperimentere efter en større maalestok. 



Phillips benyttede som bæreflade en 5.5 m. bred og 2.4 m. høi 

 persienne, hvis enkelte spiler kun var 38 mm. brede og havde et pa- 

 rabolisk tversnit. Denne persienne var fæstet paa en let, trehjulet 

 vogn, hvor der tillige var anbragt en gasmotor og en stor tovinget 

 skrue, der sattes igang af motoren. A^ognen var anbragt paa en cirkel- 

 formig skinnegang, og naar maskinen sattes igang og vognen kom i 

 fart, løftedes det hele apparat 60 — 90 cm. op i luften. 



Af endnu større betydning var de samtidig af Maxim foretagne 

 eksperimenter, der paabegyndtes i 1889: Maxim benyttede som grund- 

 lag de af Pettigrew, Mo ni 11 ard, Marey og andre udgivne grun- 

 dige studier over fugleflugten, som han sindrig dekomponerede i to 

 forskjellige kraftudviklinger, en, der bar fuglens vegt oppe, og en an- 

 den, der drev den frem. Slig, ræsonnerede han, maatte flyvemaskinen 

 ogsaa indrettes. Apparatet maatte kunne bæres af et i forhold til 

 horisonten svagt skraatstillet plan — det saakaldte aeroplan — lige- 

 som' en guts drage af vinden. Og den maatte kunne drives frem af 

 en tilstrækkelig stor propel drevet af en passende maskine. Ved 

 hastigheden vilde der saa øves det nødvendige tryk paa aeroplanet, 



