56 



sultater af Bodømyrens opdyrkning har altid frydet mit øie, men Bodø 

 er jo rent tropisk mod Vadsø, hvor forandringen i landskabet forekom 

 mig rent overvældende. Min ven kæmneren bad mig komme igjen om 

 nogle aar, saa skulde jeg faa se endnu større forandring, for der blev 

 stadig givet nye udmaalinger af Vadsømyrerne, hvoraf dog en del er 

 bestemt for torvskur. Men vi glemmer rent toldfunktionærens park. 

 Allerede paa lang afstand merkede den sig ud med sit mørke grønne 

 og præsentered© sig nu som et vildnis af mere end mandshøi bjerk og 

 rogn, som næsten skjulte et diminutivt landsted midt i haven. Furu- 

 erne (buskfuru?) saa jeg intet til, men det er senere fortalt mig, at der 

 endnu staar nogle bortgjemt i det tætte krat, som jo maa tyndes, skal 

 træerne yderligere trives. 



Resultatet af denne første plantning er saa opmuntrende, at der 

 i Vadsø har dannet sig et skogplantningsselskab, hvor damerne ikke er 

 de mindst virksomme, og ved siden af det første anlæg havde man ind- 

 gjærdet og delvis beplantet et meget større stykke, som man maa ønske 

 al mulig trivsel. 



Vardø skal vi fare forbi, der vil vel aldrig kunne vokse andet end 

 velbesatte fiskehjeller, men i verdens nordligste by f aar vi gjøre en 

 liden stans. Endnu for en snes aar siden var -der noget, man kaldt© 

 "storskogen" , paa den nordvestlige skraaning mod Storvandet, men nu 

 tror jeg, der er snaut overalt; forøvrigt har engdyrkningen her ogsaa 

 gjort betydelige fi-emskridt. Der er selvfølgelig int©t i veien for at 

 plant© trær igjen, men det vil medføre store omkostninger til gjærde- 

 hold, saalænge hammerfestingerne holder paa sine gjeder. Foreløbig 

 har man indgjærdet "Jansvandskogen" , verdens nordligst© skog, som 

 den heder paa julekortene, og resultaterne af gjærdet er straks bleven 

 synlige, siges der.*) 



Heller ikke i Tromsø amt eller paa Lofotens og Vesteraalens nord- 

 side kan man godt tænke sig skog lige i havbrynet, men naar man har 

 det egentlige Ishav vel bagom den stolte Lofotvæg og f aar Vestfjorden 

 foran sig, stiller sagen sig anderledes, hvad jeg skal belyse ved etpar 

 eksempler. 



Engeløen i Stegen under ca. 68de grad vil man paa kartet find© 

 lige ude i Vestfjorden, og Stegens prestegaard, som kan rose sig af 



*) Skulde nogen onske et nærmere bekjendtskab til Finmarkens kystskog, 

 maa han læse skoginspektør Hagemanns skrift om „Finmarksbirken", en lang 

 og sørgelig roman, men god at tåge for.stand af. 



