59 



det bedste bevis paa, at hele Helgelandskysten i sin tid har været rigt 

 skogklædt. Af dette faktum og det lille indlæg, jeg ovenfor har leve- 

 ret, vil man da saa nogenlunde kunne stille udsigterne for et lykkeligt 

 resultat af skogvennernes arbeide inden Tromsø stift. Maatte nu 

 iveren ikke kjølne, men opvække ikke alene skogprædikanter, men og- 

 saa mænd og kvinder, som baade har evne og vilje til at handle! 



Tilslut skal jeg faa lov at give nogle meddelelser om forskjellige 

 arktiske træslags vekst og dimensioner til veiledning for dem, som 

 tænker sig det nordligste Norge bevokset med bare "soplimer'' , som 

 jeg har hørt bergenserne benævne vor skog; de fleste notiser er hen- 

 tede fra den botaniske af deling i vort museum, men selvfølgelig vilde 

 forstetaten kunne give langt interessajitere opgaver. 



Den største furu, jeg har seet, stod indtil 1900 i nærheden af gaar- 

 den Strømsøren i Bardo omtrent i furuens høidegrænse (ca. 1000 fod 

 o. h.). Den stod noget af sides, og paa opturen til Altevandet fik jeg 

 i 1900 ikke anledning til at se den igjen, men jeg leverede paa gaarden 

 et rigeligt maalebaand, som jeg troede, med anmodning om at maale 

 den i brysthøide. Senere blev baandet leveret mig, paaskjødet 45 cm., 

 og omfanget viste sig at være 3 meter og 95 cm. ! Paa baandet var 

 givet ogsaa maalet af en anden furu, der var 35 cm. tyndere om livet. 

 Om træets alder har jeg ingen egentlig forestilling, men en slig "fjeld- 

 krag" maa jo have vokset forholdsvis langsomt. I vor samling hænger 

 en furuskive fra Eiby i Alten, paa hvilken er noteret : Alder ca. 469 

 aar (var altsaa til i 1403), blev beskadiget af brand i 1617 og fældtes 

 i 1872. Gjennemsnittet er paa grund af braadskaden bleven ovalt, 

 den. største bredde er kun 43 cm. Skulde forholdet tåges efter denne 

 skive, maatte jo Bardo-fnruen faa en forskrækkelig alder, men et sligt 

 regnestykke vilde neppe blive paalideligt; uhyre gammel maa dog 

 dennei veteran have været. 



Sibirisk gran (a bies obovata) findes som bekjendt hist og 

 her i Østfinmarken. Af denne har vi en skive af en voksende stub (fra 

 Bassevuøvde), med et tværsnit af kun 14 cm., men jeg tæller ca. 115 

 aarringe. Til sammenligning hænger ved siden et tværsnit af tysk 

 edelgran (a b i e s p e c t i n a t a) ; diameteren er 20 cm., men alderen 

 13 aar! 



Af rigtig svær og gajnmel bjerk har vi ingen god prøve, men et 

 eksempel paa slank og forholdsvis rask vekst hos et eksemplar fra 

 Maalselvdalen kau gives. Paa skiven er noteret: 1^ alen fra roden 



