61 



lærkerno har omtrent fordoblet sin høide, uagtet do neppe staar rigtig 

 heldigt. Ogsaa fra Ibbestad meddeler distriktslægen, at de trives 

 meget godt og vokser med rettere stammer end de almindelige lærker. 

 Jeg slutter denne skogpræken med et ønske om, at nogen anden, 

 der sidder inde med større sagkundskab og rigere et-faring, vilde frem- 

 komme med yderligere indlæg til belysning af trævegetationens vilkaar 

 og udsigter i Tromsø stiii. 



Mindre meddelelser. 



Vinterlige SOmmerfugle. Mange af dem, som læser denne para- 

 doxale overskrift, tænker maaske paa de mildere jordstrøgs insekt- 

 skarer, der flyver lige livlig til alle aarstider, og faa aner maaske, at 

 ogsaa vort nordiske klima er istand til at frembringe sommerfuglearter, 

 som ikke blot taaler at overraskes af vinteren, men endog har udvalgt 

 sig den kolde og mørke aarstid til sin specielle flyvetid, udenfor hvil- 

 ken man ikke vil kunne finde dem i fuldt udviklet tilstand. 



I virkeligheden findes dog et helt lidet antal saadanne. Enkelte 

 af disse flyver kun i maanederne oktober — december eller kun und- 

 tagelsesvis udenfor denne tid. Efter midten af december forsvinder 

 de for det meste aldeles for først at vise sig igjen i oktober — under- 

 tiden allerede i slutningen af september — det følgende aar. 



Til disse sene arter hører den berygtede bladrøver (cheimatobia 

 brumata), den for frugttrærne paa mange steder saa skadelige lille 

 maaler, enerbuskens lille graa maaler (cidaria juniperata) og flere 

 andre af disse saakaldte "frostmaalere", som merkværdig nok næsten 

 kun er i bevægelse om aftenen,*) altsaa paa den koldeste og mørkeste 

 tid af døgnet. 



Den største del af disse døi", kort efterat de har lagt sine eg paa 

 eller i nærheden af trærnes vinterknopper, i barkrevner eller paa andre 

 steder, hvor eggene overvintrer. 



Nogle andre arter, der ogsaa kan paatræffes i aarets sidste maa- 

 neder, opsøger sig ved frostens indtrædelse et godt bortgjemt lunt 

 skjulested og holder sig der ubevægelige i de haardeste vintermaaneder 

 af ventende de første mildveirsdage, da de igjen begynder at røre paa 

 sig. Disse træfEer vi undertiden igjen allerede i februar eller først i 

 marts, og de flyver i regelen ikke længere end. til udgangen af april, 

 for atter at vise sig i september eller oktober. Herhen hører flere 

 natflyarter som calocampa vetusta, scopelosoma satellitia, orrhodia 

 vaccinii o. fl. foruden flere maalere, hvoraf jeg her kun skal nævne den 

 lille grønvatrede ma:aler (cidaria miata), som endnu i april vil kunne 

 erholdes i ganske smukke eksemplarer. 



Endelig findes et lidet antal, som allerede i februar eller marts 

 begynder at sprænge sine puppeskal under indflydelse af vintersolens 



*) Dette gjælder dog ikke den forannævnte eid. juniperata, der er livligst 

 lien paa eftermiddagen imod solnedgang og endog flyver i middagssolen. 



