fjeldformer. Isbræerne kan paa grund ai sin tykkelse og sværhed ud- 

 hule sine leier ikke alene som elven til (eller en ubetydelighed under) 

 havfladen, men endog et godt stykke under den. Paa tegningen c er 

 derfor dalen i den nedre del gjort saa dyb, at havet trænger et stykke 

 ind i den som en fjord. De indre dele ai brædale er paa en maade, 

 som man endnu ikke ha.r kunnet gjøre sig nogen rigtig klar forestilling 

 om, i regelen bleven til botner af en form, der minder om ^n halv 

 gryde. Den lille sidedal (x), der ogsaa er bleven U-formet, har faaet 

 sin nedre del aiskaaret ai hoveddalens bræleie og en bleven. hængedal. 

 Den aibildede skematiske dal var retlinjet ; de ai elve dannede 

 dal© er imidlertid som oftest bugtede, idet den ene dalside har en ind- 

 bugtning, hvor den anden springer frem med et dalnes, saaledes som 

 fremstillet paa tegning 5 d. En isbræ er et meget stivere legeme end 

 vand i en elv og ha,r derfor, na.a.r den skal krokei sig frem gjennem en 

 bugteit dal, en tilbøielighed til fornemlig at tære paa enderne af dal- 



Fig. 5. 

 Skematiske tegninger, d En bugtet dal før, og e, etterat Isbræer har bearbeidet den. 



nessene og paa de sider ai dem, som vender op imod strømmen. Isen 

 søger altsaa at skjære stykker af dalnessene, saaledes som antydet ved 

 de punkterede linjer paa figuren d, og processen kan rimeligvis ende 

 med, at bræerne fuldstændig ødelægger dalnessene. Undertiden staar 

 der nogle klipper igjen, hvor fjeldet har været usædvanlig haardt eller 

 lidet opsprukket, saaledes som antydet ved x og x paa figur e. 



Norges overilade, som den "stiger over havet" , har naturligvis tid- 

 ligere været gjenstand for studier ai norske iorskere. Det første be- 

 tydeligere arbeide skyldes ikke en geolog, men den fortræffelige histo- 

 riker P. A. M u n c h, der ogsaa var fremragende som geograf. Han 

 har skrevet en meget vakker aihandling "Uebersicht der Orographie 

 Norwegens (Gæa Norvegica. Herausg. v. K e i 1 h a u. Drittes Heft. 



