79 



betragte f. eks. følgende tegning, dei" forestiller en del af landet i syd 

 for den ydre- del af Sognefjorden. Hvis man tænker sig dalene borte, 

 danner fjeldkon turen oventil en linje, der er nogenledes parallel med 

 havfiaden, om end lidt bølgende; det er øiensynlig konturen af en 



Fig. 6. 



Fra 3-tre Sogn. Bogstaveilie betegner indre Oppedal, ytre Oppedal og 



Risnetjoi-den. 



slette, dog ikke fuidstændig en slette, men en "næsten-slette" , et 

 peneplan. 



At tale om Fennoscandia som et enkelt peneplan er forresten 

 ganske en foreløbig betragtningsmaade, saasom forholdene endnu er 

 forlidet undersøgt, og det godt kan være, at senere granskninger vil 

 vise, at der er flere peneplaner a,f forskjellig alder. Allerede nu ser 

 det saaledes ud til, at man paa Langfj eldene og tilstødende egne maa 

 kunne paavise to peneplaner, der forresten ikke er særdeles meget for- 

 skjellige i høide ever havet og i karakter. 



Hallingskarven og Keinsfjeld. 



Paa denne tegning ser man de plateauf ormede f j elde Halling- 

 skarven og Reiusfjeld ; i tilstødende strøg er der andre lignende fjelde, 

 og kanske hører ogsaa Justedalsbræens og Folgefondens snedækto 

 flader sammen med dem. Tænkes disse fjeldes flade oversider sam- 

 menhængende, laar man en meget høitliggende og noget ujevn slette, 

 der kan tåges for et ældgammelt peneplan. Engang i tiden dannedes 

 antagelig dette omtrent i jevnhøide med havfiaden. Saa hævedes lan- 

 det (kanske 300 meter elle>r saa omtrent), og der opstod et yngre og 

 lavere peneplan, nemlig den flade, som udbreder sig ved foden af de 

 opragende fjelde, og som mange sætre er beliggende paa, og i denne 



