80 



lavere tla.de nedskares derpaa endnu sen eire d© nuværende høifjeldsdale 

 som f. eks. Ustedalen, der er fremstillet paa vor tegning, og i hvilken 

 tr© vande er betegnede med tallene 1, 2 og 3. 



Af et ældgammelt høit opragende land har vi imidlertid ogsaa 

 andre rester en.d "Hallingskarvens peneplan", fremforalt Jøtunfjel- 

 denes toppe. Disse bestaar af en meget modstandskraftig bergart, 



JoiuT7^eldejze. 





Skematisk fremstilling af landets udseende fra Jøtunfjeldene sydover til Hal- 

 lingskarven. 1 Det-ældste peneplan, hvoraf Hallingskarvens overside er en rest. 

 2 Det yngre peneplan med sætervidderne; x x dale dtri. Medens pcneplanerne 

 dannede-!, er meget af fjeldraassen borttæret i Jøtunfjeldene. 



gabbro, og det synes ikke urimeligt, at de tærende kræfter af den grund 

 ikke fik raade med dem i den periode. Hallingskarvens peneplan 

 uddannedes, men at de forblev opragende som f j eldland, mens et 

 peneplan dannedes omkring dem. Da saa sene^r© det lavere, sæter- 

 viddernes peneplan, holdt paa at dannes, fordybedes dalen mel- 

 l©m tinderne noget ; senere er de end yderligere gjorte dybere, sam- 

 tidig med at de ny© dale (x x) dannedes i det aabne peneplan. 



Foruden de liøie plateaufjelde som Hallingskarven og Jøtun- 

 heimens sajnmenhængend© f j eldland kom ogsaa et og andet sted iso- 

 lerede toppe at rage op over det lavere peneplan (2 paa den skematisk© 

 tegning). En saadan ©nkeltstaaend© rest af et høier© f j eldland, som 



Fig. 9. 

 Lidt, af Jøtunfjeldene, skematiseret. 



de tærende kræfter ikke har vundet bugt med under peneplandannel- 

 sen, kaldes ofte en monadnok efter et fjeld af det navn i Newr Hamp- 

 shire. Saadanne er Suletind i syd for Tyen, Skaget i øst for Bygdin. 

 Paa den skematiske tegning (fig. 8) er en monadnok antydet ved m. 



