85 



maales paa den ved forbrændingen udviklede varme. Disse maalinger 

 sker ved hjælp af et saakaldt kalorimeter, og som maal tjener en '"stor 

 kalori" (kal.), d. v. s. den mængdei varme, som trænges for at op- 

 varme 1 kg. 'vand fra gr. til 1 gr. C. ; eller vi bruger den "lille 

 kalori" (kal.), der er tusindedelen af en stor, altsaa lig den varme- 

 mængde, som behøves for at opvarme 1 gr. vand fra gr. til 1 gr C. 



En større eller mindre del af den potentiell© energi kan under 

 visse omstændigheder ved de organiske stoffes forbrænding i det men- 

 neskelige legeme omsættes' i mekanisk arbeide, ligedan som det sker 

 i en dampmaskine. Da udvikles der en tilsvarende mindre mængde 

 varme. Man kan nu maale det forhold, i hvilket varme kan erstatte 

 mekanisk arbeide, respektive varm© omsættes i arbeide, og man har 

 fundet, at en stor kalori svarer til 425 kgm. arbeide (at altsaa den 

 varme, som gaar med til at opvarme 1 liter vand 1 grad celsius, er 

 istand til at løfte 425 kg. 1 meter i veiret) ; man kakler dette forhold 

 varmens mekaniske s&kvivalent. 



Den teoretiske forudsætning : at vi, naar vi arbeider, forbruger 

 mer organisk stof, forbrænder det ved hjælp af inda andet surstof, end 

 naar vi hviler, den finder vi bekræftet ved vore undersøgelser. 



Urgamle erfaringer peger allerede paa et forøget stofforbrug under 

 arbeide : saaledes blir vi sultne og spiser mer under arbeide, vi ser, at 

 en arbeider blir mager, mens et uvirksomt menneske blir fed. 



Den forøgede forbrænding under muskelarbeide beviste først 

 Lavoisier af den tiltagende udskillelse af kulsyre, der er slutpro- 

 duktet ved oxydation af kulstoffet i de organiske stoffe. Senere blev 

 man istand til nøiagtig at maale surstofforbrugets forøgelse ved ar- 

 beide. Man behøver t. eks. efter Z u n t z's opgave ved fjeldstigning 

 1.6 kub. -cm. surstof (0 gr. 760 mm. barometer) for hvert kilogramm.eter 

 af arbeidet ved opstigniiigeu. Sammenlignet med hviletilstanden har 

 man seet surstoff orbruget stige lige til det 2.4-dobbelte. 



Ogsaa et andet fænomen, som vi niaatte vente ved en sterkere for- 

 brænding i legemet, kan vi paavise ved muskelarbeidet, nemlig den 

 forøgede varmedannelse og det dermed i forbindelse staaende større 

 varmetab, legemet er gjenstand for. 



At denne sterkere forbrænding og varmeudvikling virkelig paa 

 det nøieste hænger sammen med muskelarbeidet, kan vi overbevise os 

 om ved at studere forholdene i den arbeidende muskel selv. Om vi 

 t. eks. undersøger det blod, som kommer fra musklen, saa finder vi, at 



