86 



det er vai mere, fattigere jjaa surstof (O2) og rigere paa kulsyre (COo), 

 naar musklen arbeider, end naar den er i ro. 



Ved undersøgelse paa muskler, som holdes ganske aflukket fra 

 forbindelse med surstof, kan man paavise, at under arbeidet først de 

 meget sammensatte organiske stofTe forandres saaledes, at der opspal- 

 tes noget kulsyre og ved siden deraf dannes reducerende substanser, 

 d. v. s. saadanne, som binder surstof; kommer der nu surstof til, saa, 

 forbinder det sig med disse reducerende stoffe; de oxyderes, som man 

 siger; de forbrænder. 



Den kinetiske energi, som udvikles ved muskelvirksomheden, 

 stammer altsaa fra den potentielle energi i de forbrugte, oxyderede or- 

 ganiske stoffe. Spaltningen og forbi*ændingen af disse stoffe, forøgel- 

 sen af'stof vekselen i musklen, er en uomgjængelig nødvendig betin- 

 gelse for muskelarbeidet. 



Hvilke organiske forbindelser er det nu, som saaledes under 

 musklernes arbeide opbruges^ og forbrændes. De organiske stolTe i 

 vort legeme som i vor næring — der jo for størstedelen skriver sig fra 

 planter og dyr — kan deles i 3 hovedgrupper: 1) eggehvidestofferne, 

 2) fedt og 3) kulhydrater. Hvilke af disse leverer nu materialet til 

 muskelarbeidet, alle tre eller kun &i af dem? 



Først maa jeg dog gjøre opmerksom paa, at muskelarbeidet kan 

 udføres paa bekostning af stoffei, der tilhører legemet selv. Det er 

 ikke strengt tåget nødvendig, at man tager næring til sig. Sultekunst- 

 neren C e 1 1 i kunde brug© sin© muskler lige godt til at gaa, ride, 

 fegte o. s. v., selv eifter at ha.n havde sultet i flere uger. 



Af det materiale, som kræves til arbeidet, maa der være en vis 

 mængd© tilstede^ i musklen selv, thi en levende- muskel, der er ganske 

 udskilt fra enhver forbindelse med legemet forresten, kan alligevel — 

 ialfald en tid — arbeide ganske kraftig, selv om man ikke tilfører den 

 noget blod eller overhovedet nogenslags næring. 



Musklen bestaar — bortseet fra dens vandholdighed, som her 

 ikke kommer i betragtning — for størstedelen af eggehvide. I en 

 frisk muskel udgjør dette stof 21 pct. af dens samlede vegt. Den næi*- 

 mestliggende antagelse var derfor den, at musklen leverede arbeidet 

 paa bekostning af eggehvide, og da nærmere bestemt sit eget eggehvide- 

 stof . Dette lærte ogsaa L i e b i g, og selv i den allersidste tid har 

 man anført som et uomstødeligt bevis paa rigtigheden af denne an- 

 skuelse den kjendsgjerning, at man kan holde en hund, der tvinges til 



