94 



En anden repræseintant for ijeldfloraen, den ganske smukke, mørkt 

 rødligbrune sorttop (bartsia alpina), finder man paa Fløifjeldets skraa- 

 ninger helt ned til Kalfaret, hvor den dog kun forekommer i spredte 

 smaagrupper, særlig i naaleplantningerne saavel paa .øvre som paa 

 nedre side af Fjeldveien. Arten har sin største udbredelse indenfor 

 den subalpine region (den øvre del af birkebeltet) cg bliver sjeldnere 

 ovenfor vidjeregionen. 



Blaiudt kurvplanterne er forekomsten af turt (mulgedium alpinum) 

 langs et bækkeleie i Sandvigen (ved gaarden '"Christineplads") den 

 mest interessante. Turten, som forresten ogsaa er fundet paa "Blaa- 

 ma.nden" (ca. 2000 f. o. h.), er i almindelighed at søge i de høiere fjeld- 

 dale, i urer og gjel, tildels ogsaa paa frodigere skraaninger, hvor den 

 ligesom den foregaaende høreir til de alpine humlebiers mest yndede 

 næringsplanter. Paa gunstige lokaliteter kan den være saa talrig, at 

 den sammen med tophj eimen (aconitum septentrionale) og gjederamsen 

 (epilobium angustifolium) fuldstændig dækker skraaningerne og urene 

 og herved danner en ikke- ubetydelig hindring for fjeldvandreren, som. 

 paa grund af plantemængden baade har vanskeligt ved at komme frem 

 og ilcke heller kan tåge sig ivare for de løse stenblokke, der saa let 

 vipper rundt, naar de betrædes, og kan foraarsage ret alvorlige ulykker. 

 For naturvennen og specielt den botanisk interesserede' frembyder dog 

 saadanne ansamlinger af denne forholdsvis høie og smukke plante med 

 sine vakre blaa blomsterkurve et vakkert og interessant skue og hører 

 til hans kjæreste' erindringer fra vandringerne i vore fjeldtrakter. 



Ogsaa en anden af de alpine kurvplanter skal jeg her med det 

 samme omtale, nemlio; den pragtfulde orangegule svæve (hieracium 

 aurantiacum), hvis vidunderlig straalende blomsterkurvei straks falder 

 fjeldvandreren i øinene, naar haii færdes i de med græs og blomster- 

 planter frodigt bevoksede fjeldlier i den øvre del af birkebeltet. 



Inden Bergens nærmeste omegn finder vi denne art — saavidt 

 meddeleren bekjendt — kun paa. en enkelt lokalitet, nemlig det af Ber- 

 gens publikum saa velkjendte naturskjønne Gravdal (nu tilhørende de 

 bergenske befæstningers anlæg ved de sydvestlige kvarvpynt). Muli- 

 gens vil man ogsaa kunne eftersøge den opover de omliggende ijeld- 

 sider, hvor den dog, mig bekjeindt, endnu ikke er funden. 



Ogsaa det paa ma.ngei steder i vort land saa> velkjendte vaarbud 

 hestehoven eller lerfivlen (tussilago farfara), bør vistnok regnes til de 

 alpine eller maaske rettere arktiske elementer, som dog har formaaet 

 at vinde sig et betydeligt terræn i de lavere egne. Denne plantearts 

 tiltagende udbredelse inden Bergens-floraen har været ganske iøine- 

 springende. Fra kun nogle faa forekomster (St. Pa.uls- og Mai-if-kir- 

 keins kirkegaarde, marken under SvartelBigets dæmning og nogle andre 

 steder) har den nu i de sidste 10 aar spredt sig udover en mængde lo- 

 kaliteter og er særlig paa jernbanens skraaninger flere steder temmelig 

 talrig. Paa Fjeldveien findes den i svingen ned mod Bellevue i den 

 langs fjeldvæggen løbende grøft. Den hører som bekjendt til de tid- 

 ligst blomstrende planter, der endog undertiden sender sin gule løve- 

 tandskurv op gjennem sneen og al tid er afblomstret, før dens store 

 polygonale blade endnu har udfoldet sig. 



