101 



styrke i de overjordiske organer, der høsten og vinteren igjenneni er ud- 

 satte for at ødelægges, men derimod i sit kraftige rodsystem og store 

 knopper, som dækkes godt nede mellem rasterne af visne bladstilke, der- 

 for kan den staa med en saa overraskende frodighed paa de goldeste, 

 mest aabne steder, blot der er en smule spalte, hvori den kan trække sig 

 tilbage og vegetere i fred vinteren over. Den er et af polarfloraens yn- 

 digste børn, og dens skjønhed bliver end mere iøinefaldende paa de 

 øde, utiltalende steder, hvor den især holder til ; meil selv i rigere om- 

 givelser vilde den tiltrække sig opmerksomhed ved sin størrelse og 

 blomstens fine farver, der varierer fra hvidt indvendig gjennem bleg- 

 rødt til rødviolet udvendig og staar saa smukt mod de blanke, saft- 

 grønne blade. 



Indenfor lavastrømmen begynder sandsletten atter, om end knap 

 saa nøgen som udenfor, thi her trives dog hist og her nogle stenbræk- 

 arter, drabaer, alsiner og cerastier ; men. alle^ disse har i kampen mod 

 det almægtige sand maattet forlad© sin sædvanlige tueformede vokse- 

 maade og spreder sine grene ud over ©t større areal og naar saa kun 

 at faa de yderste spidser op over sandet, men i hver af dem sidder der 

 saa ogsaa en knop, som om faa dage vil være udsprunget. Her findes 

 der ogsaa strøet en mængde smaa stene ud over sandet, som alle er til- 

 slebne i den for saadanne egne karakteristiske (Dreieck) form, idet de 

 paa ovex-fladen er afglattede i 2 skraat sammenløbende flader omtrent 

 som stevnen paa et skib, der vender bunden iveiret, og alle vender de 

 spidserne mod nord, d. v. s. mod den herskende vindretning. Inde 

 mod fjeldkjæden bliver bunden atter laver© og gaar tilsidst over i fuld- 

 stændig morads med dybt lerælte, som er næsten uoverskrideligt, idet 

 det holdes opblødt af de store snedriver, der har leiret sig opad fjeld- 

 siderne. Hvor sneen er borte, er disse i regelen dækkede af et næsten 

 fuldstændigt mosteppe af graa grimmier med sparsomt indstrøede 

 blomsterplanter, og denne vegetationsform er, ifølge alle tidligere iagt- 

 tagere, herskende over hele øen ; men store partier er dog blottede for 

 enhver art plantevekst, idet fjeldsiderne ikke bestaar af fast klippe, 

 men kun af de løst ophobede udbrudsprodukter, der ligger saa steilt 

 som overhovedet mulig, og derfor er i en altfor ustadig ligevegt til, at 

 selv de nøisomst© planter, lichenerne, kan fæste bo paa og mellem dem. 

 Desuden er forvitringen og veirsmuldringen overmaade sterk i det 

 ustadig© klima, saa at de stenboende lichener neppe har faaet fast bo 

 paa en bloks overliade, før den skaller af eller sprænges af frosten, 



