106 



dem" , sneen ! som alle, der har overvintret i polaregnene, lig© fra Nan- 

 sen i hans stenhytte til den fattigste Baffin-eskimo, priser for den varme 

 og det ly, den giver mod det barske arktisk© klima. Men gode boliger 

 siges de at have været, rummeligere og udstyrede med flere bekvemme- 

 ligheder ©nd de huse, jeg har været med at bygge. Nu er dei meget for- 

 faldne, tagpappet er faldt af udvendig og linoleumet indvendig, det 

 regner ned gjennem breddetlædningen, og gjennem vinduerne har 

 sneen flere steder faaet indpas og ligger flere f od høit; dette var saa- 

 ledes tilfældet i et af observatorierne, hvor den naaede i høide med 

 marmorpladen paa instrumentstøtten. Her havde en ræv øiensynlig 

 holdt til, for rundt om laa rester af dens maaltid spredt, og paa pladen 

 laa dens visitkort. I selve beboelsesrummene var der meget uhygge- 

 ligt, tommetykt smuds dækkede de slimede gulvbredder, og paa tærsk- 

 ler og tømmer bredte skimmelen sig i tykke graahvide puder, gammelt 

 jernskrammel, tomme flasker og daaser laa strøet overalt, saa det ofte 

 var ret besværligt at trænge frem i de møi'ke rum, og luften var inde- 

 lukket og ildelugtende som i en grav. Det var en lise at komme ud i 

 taagen igjen. Om selve hovedbygningen ligger spredt en mængde ud- 

 huse, byggede af drivtømmer; i et laa en glemt halvt opløst dynamitt 

 patron paa gulvet, i et andet stod en del konserves nedfrosne i is, en. 

 enkelt, som var opbrudt, lod til at være frisk. Som stationen nu er, 

 er den vel ikke meget værd, men den vil dog, hvis et sælfangerskib 

 skulde forulykke i havet nordenfor, kunne yde et skibbruddent mand- 

 skab ly og føde i lang tid, ja selv et fartøi vilde de kunne faa. Paa 

 stranden, halvt begravet i sandet, ligger nemlig et løierligt deigtrug 

 af en 30 — 40 fods længde og en halv snes fods bredde- en slags pram 

 med lodrette, lige sider og meget sterk underløbning i beggei ender. 

 Sterk er denne "kahn", men fæl maa den være at benytte i aaben sø, 

 og østerrigerne benyttede den da heller ikke, men klager kun over, at 

 den var saa skrækkelig tung at faa paa land. Derfor er den vel ogsaa 

 bleven liggende. 



Uhyggelig var denne ruin, men vor egen boplads ude ved randen 

 af sydlagunen var ikke meget behageligere, og vi tilbragte derfor ogsaa 

 kun den allernødvendigste tid paa den og gjorde søvnen saa kort som 

 mulig, men alligevel vil den altid efterlade et ubehageligt minde hos 

 mig. Ved 10 — 12-tiden om aftenen kunde man gjerne se de forskjellig© 

 medlemmer komme stilende henimod den stamme, jeg havde reist som 

 merke for leiren, og paa slutningen af veien tog de gjeme saa meget 



