107 



drivtræ med sig, som de vel kunde slæbe ; snart flammede et baal, og 

 om det grupperede vi os saa tæt som muligt for at nyde godt af varmen, 

 mens hver mand kogte sin the i det blikkrus, den skulde drikkes af, og 

 med god vilje gik løs paa de haarde skonrogger og flesket. Ved en 

 feiltagelse var hovedparten af vor proviant blevet kogt skinke og salt 

 raat flesk, hvilket var saa meget beklageligere, som der var en fjerding- 

 vei til det nærmeste, halvbrakke, men dog drikkelige vand. Efter 

 maaltidet en pibe tobak, mens man gravede sig ned i det ophedede sand 

 om baalet og talte om dagens begivenheder, og naar man saa havde 

 faaet brændt et passende antal huller i sit tøi, krøb man i den tynde 

 seildugspose med alle klæderne paa, og lod som man sov. Det lykkedes 

 nu kun for de færreste, thi selv om dagen, naar solen brød gjennem 

 taagen, var temperaturen ikke over 3 grader C, og om natten, naar 

 den stod i nord bag fjeldene, sank termometret til frysepunktet; nor- 

 denvinden friskede gjerne op og førte ustandselig det grove, sorte sand 

 udover os. Dette afskyelige sand, som trængte ind alle vegne og fand- 

 tes i pundevis i vor smørboks og thekjedel og trommede paa poserne 

 hele natten igjennem. Dev var ikke den ringeste varme ved det, om 

 man end gravede sig ned i det. Ja vi frøs alle paa én nær. Han fik 

 allerede den første aften medlidenhed med stakkels "Jannette", jagt- 

 hunden, lod den krybe ned ved sine fødder og lod sig ikke hunden af- 

 disputere, "den generede ham slet ikke." 



Den 27de juni kl. 5 eftermiddag kom baadene atter ind og afhen- 

 tede os, der ikke var utilfredse med at komme tilbage til den relative 

 komfort ombord. Vi tilbragte det følgende døgn med skrabniiiger 

 langs sydkysten. Naturligvis lettede taagen, da vi skulde til at for- 

 lade øen, og Beerenberg traadte frem i al sin pragt; det gjør den altid, 

 naar en ekspedition har ligget paa og ved øen i flere dage med daarligt 

 veir, iigesom for at vise hvilken skjønhed dens ubestigelige snedækte 

 top rummer, naar solen bringer den til at skinne som poleret sølv og 

 speile sig i det blanke hav, der, sammen med de mørke basaltklipper, 

 danner rammen om et billede, man har vanskeligt ved at glemme. 



Vi seilede vestenom øen og fik atter en landgang paa dens syd- 

 vestlige spidå. Her var landskabet nemlig vidt forskjellig fra de dele, 

 vi havde besøgt, og alle havde lyst til at tåge det nærmere i øiensyn, 

 men ingen havde dog rigtig mod paa at tåge ansvaret for en ny stands- 

 ning af skibet, nu da tiden for en fremtrængen gjennem grønlandsisen 

 var inde. Chefen havde ikke været iland endnu, men nærede trods sin 



