108 



lyst betænkeligheder ved at lande. Som sædvanlig blev der holdt raad, 

 og hver af de interesserede parter havde udtalt, at han gjerne vilde 

 iland, men at stedet vist nærmest havde geologisk interesse, og alles 

 øine hvilede nu paa geologen. Han fandt det forløsende ord. Paa 

 spørgsmaalet : '"Tror De, at stedet har større videnskabelig interesse 

 for Dem," svarede han : "Ja, det kan maji ikke vide, før man kommer 

 derind!" Og saa blev landgangen besluttet. I den stille, disede 

 sommernat roede vi ind til s y d b u g t e n og landede ved foden af det 

 lille krater H ø i b e r g ; baaden blev halet op paa land for at være 

 indenfor brændingen, og samtlige landgjængere spredtes over terrænet, 

 hver med sin pose, for at indsamle^ planter og se^ sig om, og en beløn- 

 ning (nemlig at faa første glas af den medbragte vinflaske) blev udsat 

 for den, der samlede mest. Den blev forøvrig vunden af en al mand- 

 skabet, som havde havt det held at finde en liden knapt 1 tomme høi 

 steril blomsterplante, der ikke' hidtil var iagttaget paa øen (cardamine 

 pratensis). 



Landskabet var, som allerede omtalt, forskjelligt fra de tidligere 

 besøgte dele af øen; over en lavamark, gjennemfuret af spalter og 

 sammenstyrtede huler og oversaaet med spidser, takker og løse blokke, 

 reiste flere lave kratere sine cirkelrunde, steile kegler, saa velformede 

 og velbevarede, som om de var dannet den foregaaende dag. Et af 

 dem, H i b e r g, besteg vi med megen møie trods dets ringe høide. 

 Siderne bestod nemlig af lutt«r løse, teglstensrøde slakker paa en 

 knyttet haands størrelse, der laa saa steilt, at de ved den mindste be- 

 røring raslede ned og tråk urostifteren med sig. Man maatte derfor 

 anvende alle lemmer til at holde sig fast og omhyggelig udsøge de faa 

 og smaa mospletter til støttepunkter, thi her laa slakkerne nogenlunde 

 fast. Toppen var næsten som den dag, den underjordiske bygmester 

 nedlagde arbeidet, skarp og cirkelrund, kun selve arbeidsaabningen 

 var stoppet, og krateret dannede en liden rund dal med flad bund af 

 faa alens gjennemsnit, hvor en sparsom plantevekst havde fundet sig 

 tilrette og øiensynlig trivedes godt. Udsigten var meget eiendomme- 

 lig ; mod syd saa man øens steile kyst med talrige søiler, spidser og 

 huler, hvor brændingen uophørlig fortsatte sit nedbrj-dningsverk ; mod 

 vest laa det endeløse ocean stille og fredeligt, den øvrige del optoges 

 af den omtalte lavamark med talløse kratere, der tilsidst sluttede sig 

 sammen i øens sydlige høiland, og over det hele kastede midnatsolen 

 sine næsten vandrette straaler og frembragte en fordeling af lys og 

 skygge omtrent som i et maanelandskab. 



