132 



end paa sin sseregne maade. Dale som de, vi her har, hvis beliggenhed 

 ikko svarer til landets beskaffenhed, siges at være "paatvungen" land- 

 skabet (paa engelsk siges de at være '"superimposed"). For at for- 

 klare dem var man først tilbøieiig til at tænke sig, at jorden, havde 

 slaaet revner, som elvene havde fulgt og i tidens løb udvidet ; men 

 denne anskuelse har man maattet opgive af flere grunde; man fmder 

 saaledes ikke i fjeldlegemet tegn til, at det virkelig har sprukket 

 langs dalene, og man kan af teoretiske hensyn helle^r ikke tænke sig, at 

 nævneværdige aabne spalter undtagen ganske undtagelsesvis kan danne 

 sig i jordskorpen, da den paa grund af jordens afkjøling stadig er ud- 

 sat for en sammenskrumpning. Senere vilde man gjerne have det til, 

 a.t de af dale overskaarne fjeldrygge havde dæmmet op sjøer, og at 

 våndet, der løb ud fra saadanne, havde gravet Iverdalene ; men denne 

 forklaring faldt i omtrent alle tilfælde paa vajiskeligheden ved at finde 

 bredder til de formodede sjøer. Uerpaa kom en anden forklaring 

 meget i yndest; man antog, at der fra først af ikke havde været nogen 

 høideryg der, hvor en tverdal nu er, men at terrænet havde været jevnt, 

 saa våndet kunde rinde uhindret; derpaa blev høideryggen ved kræfter 

 virkende nedenfra drevet i veiret, dog saa langsomt gjennem aartu- 

 sender, at elven fik tid til at sage sig ned, eftersom f j eldet steg. Ivri- 

 tiken har ogsaa i de fleste tilfælde gjort det a,f med denne forklaring. 



Den tydning af Kristianiaskogens tverdale, som synes mig rime- 

 ligst, og som ogsaa andetsteds har været fremsat for saadann© "paa- 

 tvungne" dale, er følgende : 



Landet blev først engang i tiden af de ødelæggende naturkræftcr 

 bragt ned til en peneplan eller henimod et saadant; dalene fulgte^ da 

 i hovedsagen de løse bergarter (A paa fig. 25, hvor de løse bergarter 

 er streget og de haarde prikket) ; dernæst sank landet under havet, og 

 en yngre formation afleirede sig over det; da denne formation senere 

 i tidens løb hævedes op til tørt land, rettede vandløbene paa dette sig 

 efter den hævede havbunds beskafTenhed, havde altsaa intet at gjøre 

 med f j eldet, der laa begravet nedenunder (B pag, figuren). Eftersom 

 tiden gik, begyndte den yngre formation at blive gjennemgravet, og 

 elvene tog paa at bearbeide det underliggende fjeld, hvor de først traf 

 det; det blev gjerne i de opragende rygge af haardt fjeld (C paa figu- 

 ren). Arbeidet endte i tidens løb med, at den yngre formation blev 

 aldeles tæret væk ; men som et minde om den har til den dag idag en 

 del elve faaet sit løb tegnet tvers over rygge af haarde bergarter. 



