136 



ved at sænke sit leie dybere ned, da elven har graniten at kjæmpe med 

 nedenfor. Deleren har derimod let spil i skalberget og et godt fald. 

 Vi maa derfor vente, at den en god dag i en silde fremtid faar arbeide 

 sig bagover til Laagen og derved lede Nummedalens vand ud ved 

 Drammen. Elvestykket mellem Hedenstad og Larvik vil som følge 

 deraf dele sig i to dele, en del, der rinder mod nord til Drammensvas- 

 draget, og en del, deT som den nuværende elv falder i havet ved Larvik. 



I begyndelsen vil naturligvis det stykke, som rinder nordover, 

 være svært kort; men med det samme Delerelven har faaet Numme- 

 dalens vand i sig, vil dens kraft være meget forøget, og den vii selv- 

 følgelig straks begynde et kraftigt udgravningsarbeide; en liden strøm, 

 som falder i den fra syd, vil faa et brat fald og raskt arbeide sig bag- 

 over. Vandskillet i den nedre del af Laagendalen vil flytte sig bag- 

 over, det vil sige sydover, indtil den nye Laagen-Deleren-elv har sæii- 

 ket sit leie i Hedenstad saa. dybt, at faldet der er blevet for svagt for 

 dens videre gravning i dybden. 



Denne tydning af de store træk i daldannelsen ved det rindendo 

 vands regelmæssige virkemaade maa indtil videre her i Kristianiatrak- 

 ten ikke ansees for mere end en arbeidshypotese, der har nogen sand- 

 synlighed for sig. Bræeme har under istiderne paavirket deres 

 form og sikkerlig ogsaa bidraget til sjøernes dannelse. Vi ved end- 

 videre, at landets hævning efter istiden, efter hvad Brøgger nylig 

 har pa,avist, var ujevn i den her omhandlede landsdel,, og derved har 

 naturligvis elvenes faldgrad, ja i et elleir andet undtagelsestilfælde 

 deres faldretning været anderledes end nu. Lignende forandringer, 

 ja større, kan tænkes at være foregaaet forud. Dette- og mere faar 

 tåges i betragtning, naar studiet af daldannelsen fortsættes i enkelt- 

 hederne. 



Andre dele af vort land opfordrer ogsaa til lignende betragtninger, 

 navnlig kanske Mjøsens omgivelser, hvor man ogsaa har modsætningen 

 mellem skalberg og haarde bergarter, og Nordlands dale, hvor de store 

 belter af milde skifere med kalkstene sikkerlig har lettet de tærende 

 kræfters udgravningSarbeide. 



Tilslut endnu det spørgsmaal : Hvilken yngre nu forsvunden for- 

 mation kan man tænke sig det har været, som har ligget fladt henover 

 det ældre af mang© forstyrrelser prægede gajnle land og givet elvene 

 deres hovedretning? Vi maa da helst tænke paa det yngre kridt, der 

 af de yngre formationer ligger vore grænser nærmest, idet den er ud- 

 bredt i Jylland, Sjælland og Skaane. Den er afleiret i et hav, der 



