138 



Xaar man taler om vort lands former, bør man for fuldstændigheds 

 skyld ikke undlade i det juindste at berør© tinderae og botnerne. Un- 

 der omtalen af de ved bræer tildannede dale nævntes, at deres indre 

 ende ofte er grydeformet; en saadan dal kaldes e>n bottendal. Tænker 

 man sig en bottendal ganske kort, saa dens form kan sammenlignes 

 med det indvendige af en stoppet lænestol, en saadan, som har ryg og 

 armstøtter i en sammenhængende runding, faar man en botten. Jøtun- 

 fj eldenes høieste kamme er som Alpernes omgivne af botner, der staar 

 ryg mod ryg. Tinderne er opstikkende ujevnheder paa de skillende 

 egge. '"Sædet" i disse høitbeliggende botner er ofte dækket a.f en 

 snebræ, hvis overflade skraaner fra ryggen af udovei-. Hos os er det 

 fornemlig oberstløitnant Lorange, professor Helland og ama- 

 nuensis Øyen, som har beskjæftiget sig med botner. Meningerne 

 om deres dannelse er endnu usikre, — alle er dog enige om, at is og 

 frost har spillet en væsentlig rolle. Mens botner i Alperne (en botten 

 kaldes der en kahr) kun findes i store høider over havet, har man, dem 

 hos os, saaledes paa Søndmør og i Lofoten, ganske lavt nede og altsaa 

 let tilgjængelige for et nøiere studium. Før ideerne om deres Jannel- 

 sesmaade har klaret sig noget mere, vil vi kun i forbigaaende henvise 

 til, at der her foreligger et kun ufuldkomment løst problem i tydningen 

 af vort lands overfiadeforai. 



XI 



Hidtil har der omtrent udelukkende været talt om det rindende 

 vands og isbræernes arbeide paa landoverfladens udformning, men lad 

 os nu tilslut erindre havet, som beskyller vor lange kyst. 



danske øer, kalvet i Kattegat; indesluftet i svømmende isfjelde kan da medforte 

 stene være bragt til nabolandene.s ky.ster. 



En egen af pi-ofessor Kj er ul f nøiere undersøgt kulsl ags, som han har kaldt 

 „Kvedsfiordkul" er saa let, at den flyder i havvand;' det er fundet i smaastykker 

 tiere steder paa det nordlige Norge.s kyster. Da stykkerne kan tænkes at være 

 Kommet flydende har det dog i denne forbindelse mindre interesse. Det sydligste 

 fihdested er Nordmér; andre findesteder er Hesemark i Bindalen, Hemmestad i 

 GuUesfjorden i Kvædfjord, Kitjord i Kjøllefjord, Lebesby prestegjæld (fundet i 

 myr efter meddelelse fra hr. konservator Schneider i Tromsø). 



Ved gaarden Tun, Værran anneks til Leksviken ved Trondhjemstjorden 

 har man fundet smaa smuler af kul i ler. Dette kul er tyngre end havvand 

 og kan altsaa ikke være kommet flydende. 



