139 



Mennesker, som bor ved en ubeskyttet strand, hvad der f. eks. er 

 tilfældet paa størstedelen ai Englands kyst, har en meget mere levende 

 følelse af havets vælde, end folk har hos os. Indvaanerne i kystbyerne 

 hertillands ser f. eks. i regelen slet intet til det aabne hav, naar de ]"aa 

 undtages, der som fiskere og sjøfolk netop skal ud paa det. Havets 

 bevægelse, bølgningen, er som bekjendt størst i overfladen og af tager 

 raskt nedover. Den øvre del af havets masse virker paa f j eldet, som 

 bader sin fod deri, ligesom en fil, der bevæges vandret og sætter en 

 fure i en væg. Fjeldsiderne undermineres, og forvitringen faar det, 

 som er over "filens fure", til at ramle ned. Paa denne maade æder 

 havet sig indover paa landets bekostning, og der daunes lidt under 

 havets overflade en platform, en flade af fjeld med grundt vand over 

 sig. Blir platf ormen bred, taber bølgerne, idet de ruller hen derover, 

 sin kraft, og der blir inderst inde næsteji ingen styrke igjen til at for- 

 større platform en. Ei- landet derimod i synkning, vedligeholder bræn- 

 dingen meget bedre sin arbeidsevne, og der kan, naar bare tiden er 

 lang nok, udarbeides en overordentlig bred platform, der skraaner lang- 

 somt op udenfra indad. I kolde tidsperioder kan drivis, som skubbes 

 mod f j eldet, hjælpe havet i dets arbeide. 



Langs Norges kyst strækker der sig en saadan af havet dajinet 

 platform (se den følgende figur). Udenfor kysten af nordre Trond- 

 hjems amt er den svært bred, nemlig omtrent saa meget som distaJicen 

 fra Kristiania til Arendal eller fra Kristiania til Otta i Gudbrandsdalen. 

 I den ydre del ligger platformen 300 — 400 m. under havet, og fra 

 vderranden gaar en forholdsvis brat skraaning ned til de store Atlanter- 

 havsdyb. Særdeles vel udpræget er denne bratte skraaning udfor 

 Romsdalskysten, hvor den kaldes Storeggen, og udenfor Lofoten, hvor 

 den kaldes Lofoteggen. 



Den undersøiske platform er, navnlig i sine ydre dele, kun ufuld- 

 komment kjendt, da man alene har lodskud og bundprøver at holde sig 

 til; en ganske anden indsigt vil man kunne faa, naar havbunden, som 

 der nu er nogen udsigt til, engang blir udforsket med undersøiske far- 

 tøier. Saa meget ser m.an dog af de udkomne karter, at platformen er 

 gjennemfuret af dale, og man vil sikkerlig faa bekræftelse paa, hvad 

 man allerede nu maa formode, at der har været en tid, eller vel hellere 

 flere tider, da platformen har ligget bar over havet, udsat for det rin- 

 dende vands paavirkning. En af disse tider ligger antagelig geologisk 

 talt ikke saa langt tilbage, eiter hvad man i den senere tid har faaet 



