144 



kun tyder paa forandringer af istidens jøkler. Der erindres endvidere 

 om, at det er rimeligt, at saadanne forandringer har fundet sted paa 

 Island, hvis vulkaneir arbeidede under istiden. Man har ogsaa tidligere 

 fundet krydsende skuringsstriber, der skulde tyde paa forskjellig isbe- 

 vægelse til forskjellig tid paa samme sted, men det har vist sig, at 

 fænomenet er ganske lokalt. 



Som det vil erindres, udtalte dr. Jensen i sin før omtalte af- 

 handling, at fundet af talrige døde former ai glaciale grundtvandsskjæl 

 ved siden af de faa virkelige dybhavsformer taler for, at Nordha^^ets 

 bund under istiden laa meget høiere end nu. Allerede under Nordhavs- 

 ekspeditionen blev man opmeirksom paa de tairige grundtvandsskjæl, 

 der laa spredt udover Nordhavets bund, og zoologen H. Friele, der 

 medfulgte ekspeditionen, udtalte som sin formodning, at fænomenet 

 maatte forklares ved istransport, idet skjællene af isen var blevno op- 

 rodede ved Ishavets kyster og senere transporteret med drivisen. I 

 god overensstemmelse hermed fandtes disse grundtvandsformer rige- 

 ligst i smeltebeltet. I en netop udkommen afhandling om Nordhavs- 

 ekspeditionens mollusker af zoologerne F r i e 1 e og Grieg, fastholder 

 Friele sin tidligere antagelse og søger yderligere at levere beviser for 

 denne. Jeg har ogsaa selv havt anledning at se endeL af Nordbavs- 

 ekspeditionens molluskmateriale og kort eiter Jensens afhandling dis- 

 kuteret sagen med hr. Friele, og jeg maa for min part sige, at jeg, of ter 

 hvad jeg har seet af materialet og af hr. Frieles dagbogsnotiser, er til- 

 bøielig til at antage, at isen har transporteret grundtvandsskjæilene. 

 Der er navnlig en ting, der for mig personlig stiller sig iveien for hy- 

 potesen om hævning, og det er, at man maa gaa ud fra en ganske ube- 

 tydelig sedimentation siden istiden, idet Nordhavsekspeditionens 

 trawle kun maatte forudsættes at trænge nogle faa centimeter ned i det 

 løse slam, og derfor skjællenei praktisk talt maatte^ siges at ligge paa 

 bundens overflade, d. v. s. sedimentationen har været omtrent siden 

 istiden. At forholdene i de store verdenshaves dyb er saaledes, at 

 man maa anta.ge en rent forsvindende sedim"entation i det tidsrum, 

 hvorom her er tale, anser jeg for bevist; men spørgsmaalet bliver, om 

 ikke forholden© i Nordhavet med dets ismasser er anderledes, saa at 

 man navnlig i smeltebeltet maa antage en størrei sedimentation. Det 

 forekommer mig, at Friele, og Grieg i sin aihandling har leveret bevis 

 for, at saa er tilfældet, og jeg skal faa. lov at nævne^ et par af deres 

 illustrerende eksempler: "Konservator Koll hoff fortæller i "Ur 



