156 



Jiøiere almendannelse, som maal. En saadan opstykning er baade van- 

 skelig og vil altid blive vilkaarlig, forxaden at den er skaidelig for hel- 

 hedsbilledet. En fuld forstaaelse af menneskets fysiologi vil vist ofte 

 blive vanskelig for gymnasiasten, hvis han ikke samtidig faar et grun- 

 digt repetitionskursus i anatomi, som han efter forfatterens pla.ii skulde 

 være fa^rdig med i middelskolen, det vil i mange tilfælde sige lor aar 

 tilbage. 



Hvad den foreliggende bog angaar, maa den siges at være baade 

 for stor og for liden. Eor stor, fordi den tager sa.a altfor meget med ; 

 det ser næsten ud til, at forfatteren har næret en ubevidst frygt for, at 

 noget af det rige stof, selv om det var af hypotetisk natur, skulde glem- 

 me®. Jeg nævner her bare de mange detalj erede tabeller, hvoraf en- 

 kelte forekommer nærværende anmelder aldeles overflødige, f. eks. den 

 procentvise sammensætning af muskelaske hos hesten; endvidere sees 

 forfatteren ikke at have veget tilbage for at opføre saa problematiske 

 ting som de trofiske nerver. For liden er bogen, fordi den store stof- 

 rigdom er sammentrængt i en saa snever ramme, ab forf. har maattet 

 give afkald paa en forklaring af forholdene og har nøiet sig med en 

 kompendiumsstil, som kun kan danne^ støttepunkter for hukommelsen. 

 Derfor kræver denne lærebog en særdeles dygtig lærer, som fuldt ud 

 maa kunne beherske stoffet. Disse almindelige bemerkninger gjælder 

 dog ikke alle bogens afsnit i lige høi grad, mange afsnit læser man med 

 udelt tilfredsstillelse, og de maa betegnes som meget godei. Bogen 

 bærer overalt vidnesbyrd om forfatterens store belæsthed og kundskabs- 

 rigdom, hvad man forøvrigt paa forhaand kunde vente sig af en saa 

 Icjendt og dygtig populær forfatter som hr. Engelbrethsen. 



Til d,et nævnte vil jeg føie nogle bemerkninger om nogle .specielle 

 afsnit. Det førstei afsnit om cellens f3^siologi synes mig at indtage en 

 uforholdsraæssig stor plads. Af fremstillingen sees ogsaa tydelig, at 

 det ikke er speoielt den menneskelige celle, men dyrecellen i sin almin- 

 delighed, der har tjent forfatteren som model. Dette sees ogsaa af, at 

 ikke en eneste af tegningerne er tåget fra det menneskelige legeme, 

 uagtet dette kunde give ligesaa. gode eksempler. Den menneskelige 

 celle er traadt altfor meget i baggrunden, som f. eks. i følgende om 

 sekreteir: "sekreterne, som skal tjene til opløsning af det faste stof, ud- 

 skilles enten paa^ cellens overfiade (visse- bakterier), eller findes i selve 

 celleindholdet (fig. 3)" ; men fig. 3 fremstiller en amøbe, som fortære-r 

 en algecelle. Man maa efter dette spørge om, hvordan forholdet er hos 

 mennesket, hvorom lærebogen egentlig skulde handle. 



Afsnittet om nervevirksomheden forekommer mig forøvrigt at være 

 det mindst vellykkede ; men det er nu ogsaa- ubetinget det vanskeligste. 

 Af dette afsnits vel tre sider skal gymnasiasten lære at kjende 7 for- 

 skjellige nerver samt 13 forskjellige nervecentrer — foruden nogle til 

 — ■ og deres virksomhed, og blandt disse findes saa delikate ting som 

 trofiske nerver og hemningsnerver for ikke at tale om et overordnet 

 centrum for svedafsondringen. 



Om hjernen siges kun, at der findes et sprogcentrum, et synscen- 

 tmm og et lydcentrum, et centrum for den legemlige ligevegt og mange 



