164 



vard College Observatory i Cambridge (Mass.). Og med dette supple- 

 ment mente man, at for mange aar efterforskningen efter dobbel tstjer- 

 ner var af sluttet, og man fik nøie sig med at have de hidtil bekj endte 

 under opsigt. Følgende lille episode illustrerer denne opfatning 

 ganske træffende. Den amerikanske astronom O. M. M i t c h e 1 be- 

 søgte i 1842 forskjellige obsel-^■a■torier i Europa og kom herunder ogsaa 

 til at aflægge Sir JamesSouthen visit ; denne havde sammen med 

 John Herschel udført mange dobbeltstjememaalinger. South 

 viste Mitchel sit observatorium, og tilslut kom de ind i et rum, hvor 

 en større kikkert skulde have sin plads. "Her seir De stumperne af 

 mine store planer. Jeg har givet ud tusender af pund og smigrede mig 

 med at eie den bedste kikkert i Europa, men nu er alt gaaet fløiten." 

 Jeg siger Mitchel indvendte, at han jo endnu havde i sit eie objektivet, 

 og det kunde da ikke være en saa uoverkommelig ting at faa opstillet 

 kikkerten. "Nei," svarede South, "Struve har tåget, hvad der var 

 igjen." Og uden grund sagde han ikke det. Thi kikkerten i Dorpat 

 var South'» instrument betydelig overlegen. I 1873 skriver den be- 

 kjendte engelske amatørastronom T. W. Webb, forfatteren til den saa 

 høit skattede "Celestial Objects i^or Common Telfscopes" , en bog, 

 som var Bumhams første veileder paa himlen og i længere tid hans 

 eneste fortegnelse over dobbel tstjerner — da Burnham havde udgivet 

 sine 3 første kataloger med 182 nye dobbeltstjerner : "Det vil ikke 

 være mulig for Dem at kunne fortsætte, som De har begyndt, thi an- 

 tallet af dobbeltstjerner er ikke ubegrænset, og hver ny opdagelse er 

 én mindre at gjøre ; dog, hvad De allerede har udrettet er meget meie, 

 end nogen nu levende mand har udført; Eders plads er blandt de dyg- 

 tigste observatører." 



Siden den tid har Burnham fundet over 1000 nye dobbeltstjerner 

 til, og han har ingen f ry gt for, at ikke senere forskere skal kunne gjøre 

 en ligesaa rig høst. 



Som allerede nævnt fandt han med sin lille kikkert 451 nye dob- 

 beltstjerner; mange af disse er selv for de største nutidens kikkerter 

 vanskelige objekter, saa man nok heraf vil kunne forståa, at Alvan 

 Clark i en fortrinli^ grad havde indfriet det givne løfte. Men hertil 

 kommer ogsaa, at Burnham selv er udrustet med et usædvanlig skarpt 

 øie, der er istand til at se svage objekter, mange gange lige ind paa 

 noksaa sterkt lysende stjerneir. Med undtagelse af aarene 1888 — 92, 

 da B. var fast knyttet til Lick-obsei-vatoriet, har han benyttet sine 



