172 



naar man først engang har hørt den. Hunnen indfinder sig da om- 

 sider, hidkaldt af gemalens utrættelige og for den visselig velklingende 

 lokketoner, og efterat hannen har gjort sine komplimenter, finder par- 

 ringen for det meste sted paa en gren, undertiden først paa selve reden. 



Under parringslegen er hannen saa optaget, at den undertiden 

 lader sig komme temmelig nær, noget vi forøvrigt kj ender fra en 

 mængde andre fugle — for eksempel vore vilde hønsefugle, og som for- 

 resten i mere eller mindre udpræget grad er tilfældet med de fleste 

 dyrearter. Parringsdriften synes ofte at gjøre dem døve og blinde 

 for enhver fare og bringer selv de mest sky og forsigtige arter til at 

 glemme alt, endog hensynet til sit eget livs sikkerhed, over denne den 

 mest dybtgribende og intense af alle naturdrifter. 



Mellem klokken 7 og 8 om morgenen — hyppigst omkring klok- 

 ken 8 — indfinder ringduerne sig paa de sædvanlige foderpladse i 

 skogen eller paa de tilstødende ågre eller engmarker for at søge sin 

 føde. Denne bestaar fortrinsvis af naaletræemes frø, men ogsaa af 

 frøene til en mængde andre planter, saaledes erteblomstrede, korn og 

 andre græs- og halvgræsarter samt en mængde ugræsplanter. I de 

 aar, naaletræerne sætter rigelig frø, skal disse dog, som foran bemerket, 

 fortrinsvis udgjøre deres næring, og de holder sig da for det meste til 

 skogen, mens de i daarlige frøaar bliver nødt til at tåge sin tilflugt til 

 løvtræernes elleir de uretagtige planters frø, og i saadanne aar træffes 

 de hyppigere paa ågre og dyrkede enge, hvor de af enkelte antages at 

 gjøre skade, dels ved at opplukke den udsaaede sæd, dels ved senere 

 paa aaret at fortære det modne korn. Enkelte forskere hævder dog 

 mere eller mindre bestemt, at de heir hovedsagelig fortærer ugræsfrø 

 og mener, at den nytte, de herved gjør, la^ngt overveiei' den skade, de 

 muligens af og til anstifter, og at de trods alt overveiende maa ansees 

 for nyttige fugle. Det er imidlertid ved undersøgelse af skudte fugle 

 bleven godtgjort, at kornarterne ialtfald til enkelte* tider indgaar som 

 en væsentlig bestanddel af deres næring. 



I tider, hvor frønæring er vanskelig at erholde, fortærer de ogsaa 

 grønne plantedele, hvad blandt andre ogsaa professor Collet har 

 kunnet konstatere hos af ham undersøgte eksemplarer. 



I det i det foregaaende omtalte til Bergens museum indsendte 

 eksemplar, der blev undersøgt af nærværende forfatter, fandtes af næ- 

 ringsstoffer kun nogle saadanne grønne bladrester blandt det i muskel- 

 maven hos duerne almmdelig forefundne grus, som hos det paagjæl- 



