174 



Om eftermidclagen indtræffer de igjen omkring klokken 4 paa 

 foderpladsene, lader sig derpaa en tid høre paa træerne og begiver sig 

 henimod aftenen, elte at have indtaget det nødvendige kvantum vand, 

 atter tilbage til skogensomheden, hvor de opsøger sin hvileplads og 

 tilbringer natten. 



I almindelighed er ringduen en sky og vild fugl, som med agt- 

 paagivenhed følger enhver sig nærmende fiendes bevægelser og hurti;? 

 griber til vingerne, om man forsøger at komme den nær. Derfor væl 

 ger den ogsaa gjerne til siddeplads toppen af et høit træ, en vissen blad- 

 løs gren eller et lignende sted, hvorfra den kan have fri udsigt adoveif 

 et betydeligt omraade, og naar den sidder paa en gren, vender den i 

 hvert øieblik hovedet i alle retninger for at sikre sig mod enhver over- 

 rumpling. Da dens sanser er temmelig skarpe og dens fiugt rask og 

 smidig, har den ogsaa forholdsvis let for at klare sig overfor rovfug- 

 lene, især de om dagen jagende arter. 



Trods sit vilde og sky væsen skal den dog i fangenskab kunne blive 

 ganske tam, men det har kun meget sjelden lykkes at formåa den til 

 at parre sig med de tamme duer eller overhovedet at faa den til at for- 

 plante sig under dissci omstændigheder. 



Som trækfugl ankommer den til os sædvanlig tidlig i april og af- 

 reiser i slutningen af oktober eller i november, naar den ikke, som det 

 er omtalt i det foregaaende, foretrækker at blive vinteren over i vore 

 milde vestlandske kystegne. 



Tre billedgallerier fra stenalderen. 



Af Canis Sterne i ,,Prometlieus". 



I de sidste aar er der i Erankrig opdaget nogle huler fra sten- 

 alderen, der ikke alene byder paa tegninger, udførte paa elfenben, 

 skiferplader, renhorn og andet bevægeligt materiale saaledes som de 

 fra den i lange tider velkjendte Magdalenegrotte i Perigord, men hvis 

 vægge, der som regel bestaar af graa kalksten, er bedækkede med en 

 lang frise af dyretegninger. Disse tegninger er ridsede ind i klippen 

 med en stengriffel, ofte er de ogsaa gjort sterkere med farver. 



Den først opdagede af disse huler er La Mouthegrotten i Tayac 

 (Derdogne), som undersøgtes af E m i 1 e R i v i e r e i september 1894. 

 Den var dengang saa opfyldt med grus og nedfaldne stene, at man kun 



