175 



krybende paa fire kunde komme ind i grotten. Men efterat gruset det 

 følgende aar (1895) var bortryddet paa en større strækning, kom de 

 første vægtegninger for dagen. Med understøttelse af Pariser-akade- 

 miet har Riviéro i de forløbne aar fortsat sine udgravninger. 



Enkelte forskere bestrider disse dyretegningers egthed, og alder. 

 Men de forholde, hvorunder de blev fundne, garanterer dog herfor. 

 Da La Mouthegrotten opdagedes i 1894, var den ganske urørt. For- 

 rummet var saa bedækket og fyldt med gamle arnesteder fra de for- 

 historiske mennesker, som i flere afsnit af kvartærtiden havde beboet 

 grotten, at indgangen til den indre hule, der huser vægtegningerne, 

 paa en strækning af 15 meter ganske var lukket af uberørte lag. 



I gruset, hvoraf der nu er udgravet ca. 128 meter, men som kan 



~>. ■ / 



^'^■pm , 



Fio-. 1. 



foi-følges endnu 220 meter indover i hulen, har man foruden utallige 

 benlevninger fundet tusinder stykkerj raat forarbeidet verktøi og vaa- 

 beiu af tilhuggede stene samt bearbeidede stykker af ben og horn. Det 

 viser sig, at hulen har været beboet i den periode af den ældre stenalder, 

 der er bleven opkaldt efter Le Moustier, desuden har den huset folk 

 i den saakaldte Magdaleneperiode og tilsidst ogsaa i den neolitiske 

 tid. Levningerne fra de to vigtigste beboelsespeirioder er skaxpt ad- 

 skilte fra hinanden ved et mere eller mindre tykt stalagmitisk lag. 

 Over levningerne fra den sidste beboelse ligger der et lag fin rødlig 

 ler med rester ai ren, hulebjørn og hulehyæne. 



Vægtegningerne begynder først 95 meter indenfor indgangen til 

 hulen og var ganske skjult af gruset, hvoraf, som ovenfor nævnt, en 

 hel del er ryddet bort, saa at hulegangen, der oprindelig kun var en 



