183 



saa de indfødte paa Hayti lego sig med elastiske bolde, som de liavde 

 lavet af den indtørrede saft af visse trær. — Kautschukens ugjennem- 

 trængelighed for vædsker og i almindelighed ogsaa for gasarter har 

 kemikerne i begyndelsen af det 19de aarhundrede ogsaa benyttet sig 

 af, idet de lavede fiaskepropper og smaa rør, som de selv meget møi- 

 sommeligen fremstillede ai tynde kautschukplader. 



Den første fabrikmæssige anvendelse af kautschuk begynde^- med 

 Thomas Hancock i aaret 1820 ; han benyttede sig af kautschu- 

 kens elasticitet iil at fremstille elastiske stoffe ved at væve ind i dem 

 kautscbuktraade. De første "elastics" blev gjort i Wien i 1826 af 

 F. R e i t h o f f e r, e<t navn, som er nøie knyttet til kautschukindustrien 

 paa kontinentet; endel fabriker bestyres endnu af hans efterkommere 

 og er meget populære. 



En følelig mangel klæbede dog endnu ved datidens gummiproduk- 

 ter, den nemlig, at elasticiteten aftog i kulden, saa de ofte blev stive 

 og skjøre, mens de omvendt i varmen blev bløde, ja endog smøragtige 

 og klæbrige. Ved at ligge længere tid i luften blev ogsaa kautschuken 

 skjør. Alle disse^ mangler fjernedes af amerikaneren Good} ear 

 1839. Han opdagede nemlig, at naar kautschuk blandes godt med 

 svovl og opvarmes, faar man et produkt, der holder sig uforandret ela- 

 stiSik selv ved større variationer af temperaturen, mellem -=- 20 og + 

 120 grader C. Metoden kaldes v u 1 k a n i s a t i o n ; den blev i 1844 

 patenteret, og først fra dette tidspunkt af begyndte den storartede ud- 

 vikling af den moderne gummiindustri i Amerika, og Europa. Der er 

 foreslaaet mange vulkaniseringsmetoder ; den mest anvendte bestaar 

 deri, at man under tilberedningen af gummien blander opi en vis 

 mængde svovl eller svovlforbindelser (som svovlbly, svovlantimon o. a.), 

 derefter former man gjenstanden, og tilsidst ophedes den saa i egne 

 vulkaniseringskjedler ved overophedet damp til 130 — 140 grader C. 

 i længere tid. Tilsætter man bare 3^ — ^10 pct. svovl, faar man de meget 

 elastiske og bøielige' "bløde gummivarer", mens en tilsætning af 20 

 — 35 pct. svovl leverer et haardt, horn- eller fiskebenlignende produkt, 

 som dog endnu er til en vis grad elastisk, og som gaar under navn af 

 "hartgummi" , "ebonit" o. m. Ved fabrikation af det sidste, maa vul- 

 kaniseringstemperaturen holdes noget høiere. For visse sorter blød 

 .gummi anvendes den "kolde vulkanisering" (først angivet af Alex. 

 Farkes 1846); den bestaar deri, at gjenstanden bestryges med en 



