207 



om de hådauefter vårdas och sk3'ddas. Derom eger man det sakraste 

 hopp, sedan hos Kongl. Maj.t. underdanig anhålJan skett, om vidta- 

 gande af nødige anstalter for nppråtthållande och bestand af desse 

 Nordens sållsynta markvardigheter". 



Hvorledes det gik, har vi ovenfor gjentagende gange havt anled- 

 ning til at pege paa. 



Muligens man denne gang kan opnaa, at der blir gjort, noget for 

 at bevare, hvad der endnu findes af ruiner paa Hveen. Oscar II, som 

 22de sept. 1901 var paa Hveen og der bivaanedei en fest til mmde om 

 Tj^cho Brahe, er levende interesseret i, at disse ruiner blir 

 beyaret. Og ved nytaarstid iaar har prof. T h i e 1 e i Kjøbenhavn raad- 

 spurgt sine kolleger i Norden om, hvorledes man bedst skal beskytte 

 de afdækkede levninger af Stjerneborg. Man faa^ haabe, at ved sam- 

 menarbeide jnellem de nordiske riger ialfald saameget kan opnaacs,.at 

 det sommeren 1901 udførte udgravningsaxbeide ikke maa blive gjort 

 om igjen, naar, 14de decbr. 1946, 400-aarsdagen for Tycho Brahes fød- 

 sel skal feires. 



Rødvingen (turdus iliacus L). 



At A. ]{. Wessel. 



Ingen uden den, som selv haT tilbragt en række af aar i det ark- 

 tiske Norge, kan gjøre sig nogen forestilling om den interesse og spæn- 

 ding, hvormed man her nord iagttager de naturfænomener, som er be- 

 tegnende for aarstidernes vekslen og gradvise gaaen over i hinanden. 

 Naturen er her ligesom rykket en mere ijid paa livet, mennesket føler 

 sig mere. afhængig af den, dens vekslende tilstande blir under det ellers 

 ensformige liv til begivenheder, der fremkalder tilsvarende stemninger 

 hos iagttagoreu — fra følelsen af glæde og frihed til mørkt tungsmd og 

 vemod. Sit toppunkt naar dog denne forventuingsfulde speiden efter 

 tegn paa vaaren, den lange, solmættede, løfterige, men svigefulde fin- 

 markske vaar. Om høsten glæder man sig, saalænge tegnene, der 

 varsler den mørke og kolde vinters nærmelse, udeblir og væbner sig 

 forøvrigt med resignation ligeoverfor det uundgaaelige. Men naar 

 vinteren er overstaaet, og man gaar en tid imøde, som ialfald er lys, 

 og som man haaber ogsaa forøvrigt skal have nogen lighed med vaar 

 og sommer, hvor utaalmodig speider man da ikke efter tegnene paa, 



