212 



Maal og vegt af 5 kuld eg : 



Eggenes farve er blaagrøn, jevnt og tæt ovexstrøet med smaa lyse- 

 brune flekker. Der er liden variation i udseemdet baade med hensyn 

 til form og farve. Den spids© ende kan være noget pæreformig uddra- 

 gen, og flekkerne kan være mere eller mindre tætstaaiende', saa bund- 

 f arven i forskjellig grad gjør sig gjældende; ikke sjelden sees en fin 

 sort streg ved den butte ende. 



Fuglens føde er væsentlig insekter, saa det her i de arktiske ogne 

 i tiden efter dens ankomst og indtil marken blir snebar, maa være tem- 

 melig trangt for den ; man ser den da indfinde sig ved husenei og i 

 havernei, hvor den med stor ihærdighed graver i det visne løv, i muld 

 og affaldsdynger. Men som alle trostearter tager den ogsaa gjerne 

 bær, især rognebær, til sig, og sydpaa landet fanges den i mængde i 

 doner med rognebær til lokkemad, en fangstmaadei, som ikke bruges i 

 Finmarken. 



1 midten af juni kan i gode aar ungerne være udfløine af redet, 

 men i almindelighed sker dette her nord først i juli. De streifer nu i 

 flokke omkring i skogene, men holder sig i almindelighed noksaa skjult. 

 Om høsten kan man undertiden høre en og anden forsøge^ at synge, 

 men det blir en daarlig præstation. Det er vel de unge hanner, som 

 foretager de første øvelser. I slutten af september eller begyndelsen 

 af oktober forsvinder den fra Sydvaranger for at drage til sydligere 

 egne. Jeg har aldrig erfaret, at den overvintrer ber, hvorimod den 

 er funden om vinteren i Beieren og Saltdalen, to og en halv grad syd- 

 ligere, og i det sydlige Norge overvintrer den hyppig. 



Efterskrift : Sommeren 1902 blev det endelig konstatere t, at og- 

 saa maaltrosten (turdus musicus) forekommer hækkende i Sydvaranger, 



