214 



orme").*) Hvad der imidlertid \ar mig paaialdende med Hauglaiids- 

 vandets søorm var, at våndet ikke blev grumset, beretterne forsikrede 

 nemlig med stor bestemthed, at våndet saavel før, under, som efter 

 "eruptioneirne" var ganske^ klart. 



For muligens at faa nærmere rede paa fænomenet reiste jeg straks 

 op til Hauglandsvandet, der kun ligge^r et par mil fra Bergen. Her 

 blev min miBtaoike om, at det ikke kunde skrive sig fra en gjæringspro- 

 ces, yderligere bestyrket; våndets temperatur (12.7 gr. C. i overfladen og 

 7.5 gr. C. ved bunden, 7 m.) var nemlig saa lav, at der vanskelig kunde 

 udvikle sig nogen sterkere gjæring nede i bundens muddornLasser. 

 Heller ikkei kundei jeg nede -paa bunden opdage antydning til, at noget 

 af plantedækket var løsrevet. Men hvorfra stammede fænomenet? 

 Til en begyndelse var intet a,t opdage, men omtrent en time før solen 

 forsvandt, blev våndet pludselig oprørt, og vi hørte en sterk pladsken. 



Jeg roede straks frem til stedet og fik der øie paa en tæt sammen- 

 pakket stim røie, salmo alpinus, der gik frem og tilbage paa grunden. 

 øiensynlig i et aate. Snart strøg stimen langs bunden, snaxt langs vån- 

 dets overflade, saa at ofte rygfinnerne kunde sees oven våndet; det var 

 dem, der foraarsagede den ovennævnte krusning af våndet. Pludselig 

 kunde saa stimen sætte op til overfladen, det va.r da våndet blev oprørt 

 og plaskningen hørtes. Eøiens optræden mindede meget om seiens, 

 naar den gaar i musse. Stimen har antagelig talt nogle hundrede lisk, 

 den var ca. 1 meter bred og 3- — 4 meter laxig. De'n enkelte fisk skulde 

 jeg antage var ca. 250 gram stor. Fisken var saa lidet sky, at den trods 

 stenkas t, larm og skyggen af den solbelyste baad ikke lod sig skræmme 

 bort fra grunden. Seneire paa aftenen saa jeg samme fænomen paa 

 endnu en grunde i våndet. 



Røien er som bekjendt en selskabelig fisk, som gaar i stimer, jeg 

 har selv oftere seet saadanne, særlig om høsten, naar den søger md paa 

 grundt vand for at gyde. Jeg har dog aldrig seet den optræde paa 

 denne maade. Skjønt Hauglandsvandet er meget rigt paa røie, havde 

 dog opsidderne omkring våndet heller ikke tidligere observeret noget 

 lignende. Heller ikke- fra andre vand, hvor dennet fisk er talrig, saa- 

 som Evangervandet og Vangsvandet, har man gjort saadanne obser- 

 vationer. I Vangsvandet siger røien vel ind paa. grundt vand oni vaar- 

 kveldene, "naar hæggen blomstrer, og det er bleven varmt" , men sti- 

 mene gaar spredt langs randen af marebakken. 



*) Naturen, bind 23, 1899, pag. 97. 



