223 



Opgaven ved fabrikationen blir derfor at holde vegten saa la,v som 

 mulig, samtidig som flammepunktet maa holdes paa mindst 22 grader. 



Hvilken specifik vegt en petroleum bør have for at være god, be- 

 ror forøvrigt for en stor del paa, hvad slags lampe den skal brænde paa. 

 Her i landet, hvor rundbrænder endnu er den almindeligste konsr.ruk- 

 tion, bør vegten ikke overstige 0.800 å 0.805. Men i mang© lande som 

 f. eks. Rusland og Rumænien, hvor der særlig bruges lamper med 

 flammespredere, kan man magelig brænde petroleum med en specifik 

 vegt af 0.820 eller endnu tungere. 



Dette er uden tvil mere rationelt, da for det første en saadan pe- 

 troleum kan skaffes meget billigere, og desuden en brænder med fiamme- 

 spreder lyser langt bedre end en rundbrænder med samme diameter. 



Det næste produkt, s o 1 a r o 1 j e n, raffineres ikke. Den er en 

 gulagtig vædske, som ligner petroleunisdes tillat. Men den er for tung 

 til med fordel at kunne benyttes til lysolje, idet densi specifike vegt er 

 helt nede i ca. 0.870. Den anvendesi i en hel del af udlandets større 

 byer som raamateriale for gastilvirkning. Ved sterk ophedning i sær- 

 egne apparater bringes solaroljens kulstofrige forbindelser til dekom- 

 position, hvorved de omdannes til gasformede kulvandstoffe, der giver 

 en udmerket lysgas. 



Solaroljen betales kun med lidt over det halve af petroleum. Naar 

 det før er nævnt, at tung petroleum blir billigere end let, saa har det 

 sin grund i, at en stor del af de kulvandstoffe, som ellers maa gaa i den 

 billige solarolje, da kan tåges med i petroleum. 



"E, esiduum" er en sort, tjærelignende olje, som brnges til 

 smøremiddel for grovere maskindele, særlig i saadanne tilfælde, hvor 

 den billige pris spiller en fremtrædende rolle. 



Hvad der gjør residuet mindre skikket til smøremiddel for finere 

 maskindele, er blandt andet, at det indeholder b e g, som har liden eller 

 ingen smørende evne. 



De færdig raffinerede smøreoljer er mere eller mindre seige, 

 oljeagtige vædsker med en ganske svag sødagtig, ikke ubehagelig lugt. 

 De er gjennemsigtige, fra lysegule til mørkebrune, og fluorescerer med 

 et eiendommeligt blaagrønt skjær. 



Enkelte arter er ogsaa helt sorte. Forskjellen mellem de forskjel- 

 lige varieteter bestaar væsentlig i deres forskjellige grad af seighed. 

 De tyndeste, som destillerer først over, qt i regelen de lyseste af farve. 

 De gaar som oftest i handelen under navn af s p i n d e 1 o 1 j e og bru- 



