231 



er der igjen 5, de saakaldte permanente gasarter, hvis kogepunkt lig- 

 ger særdeles lavt. Af disse har igjen tre faaet den største anvendelse 

 i denne retning, nemlig surstof og kvælstof, de to gasarter, der udgjør 

 hovedbestanddelen af vor atmosfære, og saa vandstofgas, hin over- 

 ordentlig lette gasart, der er 14^ ga-nge saa let som luft og derfor meget 

 bruges til fyldning af luftballoner. 



Det gjælder om at faa disse gasarter over i vædskeform. Dette 

 problems løsning maa siges at være et af det nittende aarhundredes 

 smukkeste resultater paa fysikens omraade. 



I begyndelsen anvendtes samme fremgangsmaade som ved kul- 

 syren, men det viste sig, at man selv ikke med de kraftigste damp- 

 maskiner var istand til at tvinge dem til at antage vædskeform. N a t- 

 t e r e r i Wien udsatte endog luften for det uhyre tryk af næsten 3000 

 atmosfærer, uden at kondensation indtraadte. Aarsagen var, som 

 man først senere opdagede, at der for hver gasart eksisterer en bestemt 

 temperatur, den saakaldte kritiske temperatur', over hvilken gasarten 

 overhovedet ikke lader sig kondensere til vædske selv ved det vold- 

 somste tryk. Er altsaa gasens temperatur over den kritiske tempera- 

 tur, saa nytter det ikke ved sammentrykning at forsøge at faa den 

 kondenseret. Er derimod gasens temperatur under den kritiske, saa 

 vil gasen, naar trykket har naaet en vis størrelse, fortætte sig og slaa 

 sig ned som vædske. 



Den kritiske temperatur er nu høist forskjellig for gasarterne. 

 For kulsyren ligger den ved 31 grader C. Har altsaa kulsyren en 

 temperatur af f. eks. 32 grader C, saa er det ligesaa umuligt at faa den 

 til at antage vædskeform som luft ved almindelig temperatur. 



Sammenpresser man altsaa en gasart, hvis temperatur holdes 

 under den kritiske, vil den tilslut antage vædskeform. Det tryk, som 

 da udkræves til kondensationen, afhænger af gasens temperatur. Jo 

 dybere denne nemlig er, desto mindre tryk skal der til, desto lettere 

 er det altsaa at kondensere gasen ; jo høiere temperaturen er, desto 

 vanskeligere er det. Man ser altsaa, hvorledes man har at gaa frem 

 for at kondensere en gasart; nemlig samtidig anvendelse af sterkt 

 tryk og sterk af kjøling. 



For luft ligger den kritiske temperatur ved -=- 140 grader. Saa 

 dybt maa den altsaa af kjøles for at bringes til at antage vædskeform. 

 Hvis man afkjøler den lige til -^ 191 grader, saa er det almindelige 

 lufttryk tilstrækkelig til at kondensere den. Tænker man sig altsaa, 



