237 



for det største varmetab ; kuldeiudvirkningen udøver netop en vekstr 

 irritation for fjærene og haarene. Dette ytrer sig allerede i dem ræt- 

 ter© haar- og fjærbeklædning hos de nordiske dyr overfor de tropiske; 

 ganske svarende hertil er haar- og fjærbeklædningen om vinteren tyk- 

 kere end om sommeren, og selv haarbeklædningen hos husdyr, som 

 staar i kolde stalde, bliver tykkere end hos husdyr i varme sLalde. 

 Tykt haar og fjære indskrænker legemets varmetab, fordi den deri op- 

 tagne luft holder sig fint, fordelt ; som slet varmeleder optager den kuu 

 langsomt varme, og paa grund af de mange hindringer, som den finder 

 deri, stiger den langsommere op end fra et nøgent legeme. Derfor er 

 ogsaa de tætteste pelse de varmeste. 



Haarets og fjærenes vekst er indskrænket, og naar de har naaet 

 en vis længde, bliver de ikke længere og falder tilslut af. Paa det 

 gamle haars sted vokser der saai et nyt haar ud fra den gamle haar- 

 papille (haarkim). Denne naturlige, kontinuerlige haarA^eksel finder 

 stadig og umerkelig sted hos mennesket, hos de fleste dyr kun i visse 

 perioder. 



De varmblodige hvirveldyrs beklædning er af to slags og bestaar 

 af længere, fastere, stivere, livligere farvede dækhaar, respektive 

 konturfj ære, af hvilke kun enderne fremtræder paa overfladen, og 

 som danner legemets egentlige bedækning, desuden bestaar den af den 

 derunder skjulte, kortere, finere, dunede, matte eller slet ikke farvede 

 dun (dunhaar eller uld, respektive dufifjær eller dun). I hensigts- 

 mæssig af pasning til de forskjellige bedækningsbehov i den kolde og 

 varme aarstid underligger de varmblodige dyrs haar- og fjærbeklæd- 

 ning en periodisk veksel, som man betegner som fældning. 

 Hemnder forstaar man i videste betydning almindelig den i dyrets 

 livsproces vigtige foreteelse, at de udbrugte gaanle vævsdele afløses og 

 afstødes og erstattes af nye. De varmblodige dyrs haar og fjære un- 

 derligger saaledes den samme afløsningslov, som den samlede hudover- 

 flade er underkastet, og pattedyrenes haarskiftning, fuglenes fjærfæld- 

 ning, reptiliernes hamskifte er saaledes den periodiske fornyelse af 

 alle af celler bestaaende overhuddannelser (epitelier). 



Pattedyrenes haarbeklædning naar sin største udvikling, som man 

 kalder vinterklædning, henimod slutten af den kolde aarstid. 

 Om vaaren begynder fra reservehaarbælger, som munder ind i det 

 gamle haars bælg, udviklingen af en ny haarbeklædning. Herved 

 bliver det gamle haar unddraget næringstilførsel, bliver løst og tvinges 

 til at falde af. Hos mange dyr falder haaren© af eokeltvis, hos andre 



