239 



er blevne beskadiged© eller udrevet med vold. Da vandfuglene ikke 

 ganske kan undvære fjærbeklædningen som beskyttelsesmiddel i vån- 

 det, saa sker her ikke nogen fældning i egentlig betydning, men fjær- 

 skiftningen foregaar her ganske langsomt hele aaret igjennem. 



Fugleungerne fælder — bortseet fra erstatningen af deres dun- 

 beklædning med den normale fjærbedækning — ikke det første ieve- 

 aar, men først om høsten i det derpaa følgende aar. Kastrerede fugie, 

 altsaa poularder og kapuner, fælder ikke mere, og gamle høns, som er 

 opholdt med at lægge eg, f aar en fjærbeklædning, som mere ligner han 

 dyrenes, ligesiom de ogsaa liker at gale som en han©. 



Fældningen strækker sig ikke alene til fjærbeklædningen, men den 

 angriber ogsaa de øvrige horndannelser i huden, i særdeleshed næb- 

 bets homskede og klørene paa tæerne (n æ b- og k 1 o f æ 1 d n i n g) ; 

 saaledes er f. eks. næbbet hos hjelmka-suaren og lunden underkastet 

 en ©gte periodisk tilbagevendende fældning. Begge horndannelser, 

 næbbet og klørene, vokser ligesom neglen paa menneskets fingre ud 

 fra roden af, mens spidsen og randene ved brug slides i tilsvarende 

 grad, saa at formen og længden af hornskeden al tid bliver den samme, 

 naar dyret er normalt. Afvigelser heraf optræder hos frit levende fugle 

 kun som misdannelse eller ved beskaidigelse af vedkommende organ. 

 Derimod ser man meget hyppig hos tamme fugie uformelig forlængelse 

 af næbbet, et fænomen, som foraarsages af utilstrækkelig brug og ayp- 

 pig naar en saa høi udvikling, ait det hindrer fuglen fra at spise og 

 derfor maa rettes paa ved kunstig beskjæring. Denne stadig© siidning 

 og nydannelse af næbskeden og klørene maa betegne® som konti- 

 nuerlig fældning. Men der forekommer ogsaa ved de nævnte 

 organer ligesaa vel som ved fjærene en periodisk total fæld- 

 ning; denne er hidtil iagttaget hos skov- og snehønsene. Processen 

 foregaar paa den maade, at den gamle næb- og kloskede skydes iveiret 

 af den nye, som danner sig under, dernæst løser den sig fra roden og 

 svarende til den fremadskridende vekst af den nye, hvorpaa den sid- 

 der, skyves den stadig længere og længere fremover, indtil den falder 

 af. Undertiden løser ogsaa den gamle skede sig af i enkelte stykker. 

 Sandsynligvis dreier det sig ogsaa om en fuldstændig fældning aX næb- 

 bets homskede i de tilfælde, hvor næbbet til forskjellige aarstider 

 viser forskjellig farve; saaledes har f. eks. kirsebærfuglen om 

 sommeren et blaat, om vinteren et rosafarvet næb — en forandring, 

 som foraarsages ved en nydannelse af næbbets hornskede, idet den 

 gamle næbskede afløser sig i smaa blade (R e i c h e n o w). 



