240 



Er nu ogsaa fældningen en regelmæssig og ganske naturlig fore- 

 teels©, saa at den egentlig ikke kan betegnes som en sygdom, saa, ken- 

 sætter den dog dyrene i en lidende, sygdomslignende tilstand. Alle- 

 rede dyrets udseende tyder kerpaa, navnlig hos hønen. Enkelte dyr 

 mister hele sin fjærbeklædning sa-a. pludselig, at de frembyder et 

 næsten bedrøveligt skue : Den forhen stramme, fulde og skarlagens- 

 røde kam og de næsten gjennemsigtige røde strubelapper skrumper ind 

 og bliver slappe og foldede, de taber fuldstændig sin glans og farve, 

 istedetfor lysende rød bliver de mørk- og skiddenrøde; de iriske, 

 glinsende hvide ørelapper blir mørk-graarblaa, øinene blinker mattere j 

 hanerne galer sjeldnere, og hønernei slutter med at lægge eg. Dyrene 

 taber sin vante munterhed og livlighed, viser ingen madlyst og sidder 

 paa hug i hjørner og kroge, især naar veiret er fugtigkoldt eller heit 

 høstkoldt. 



Som hud skiftning kan man betegne den stadige afs^ødning 

 af overhuden hos mennesket og pattedyrene; den bestaar i afstødnin- 

 gen af de øvre cellelag af de hinder, som begrænser organerne udad- 

 til, og den finder ikke sted paa hudoverfladen alene, men ogsaa 

 i tarmein, lungerne og andre indre flader. Men især betegner 

 man den foreteelse som hudskiftning, at dyrenes hud løser sig 

 af i sammenhæng, saa at den gjengiver det meste af formen paa 

 det dyr, som er gaaet ud af den. Ved alle disse hudskiftninger — 

 hvad enten det nu, som hos amfibierne og reptilierne, gjælder den ai 

 celler dannede hornhud, eller den hos leddyrene ikke af celler dannede 

 chitinholdige (insekter) eller forkalkede hud (krebs), — saa er der alle- 

 rede dannet ny hud under den afstødte. Hos mange dyr indtræder 

 denne totale hudskiftning periodisk og er mangen gang ledsaget af en 

 lidemde tilstand. Dette sidste finder i særdeleshed da sted, naar de 

 ydre lag af tarmkanalen og (hos insekterne) tracheerne skiftes ; dyrene 

 ©r da syge, spiser ikke, og mange gaar tilgrunde. Hos leddyrene er 

 vigtige livsafsnit forbundet med hudskiftningen, det kan være en hur- 

 tig vekst, som huden ikke kan følge (f. eks. hudskiftningen hos ormene), 

 eller det kan være en forandring af formen, som larvernes overgang 

 til pupper og fuldkomne insekter. 



Skjællen© hos fisken er i begyn deisen smaa, vokser ligesom 

 fisken stadig, men bliver i tal og anordning hos unge og gamle fisk lig. 

 Idetmindste de f rit i dagen liggende skjæl synes dog at af slides, og 

 undertiden synes der ogsaa at forekomme en regelmæssig periodisk 



