individ ai saanme eller eai nærstaaende art, men. ogsaa undertiden ud- 

 vikles i det selvsamme individ (for eksempel hos sneglenei). 



Selv temmelig langt oppe i dyrerækken finder vi dog ogsaa arter, 

 som er istand til at forplante sig partenogenetisk (d. v. s. uden nogen 

 forudgaaende. befi-ugtning) ; men ogsaa hos disse dyreformer maa der 

 dog efter en eller flere saadanne paa ukjønnet vis frembragte genera- 

 tioner nødvendigvis a<f og til finde en normal kjønnet befrugtning sted, 

 for at arten kan redde® fra den ved fortsat indavl ellers sikre degene^ 

 ration. Selv hos de laveste livsformer, som normalt kun formerer sig 

 ved simpel deling, og hos hvilke en adskillelse i kjøn ikke forekommer, 

 finder ofte en saakaldt konjugation sted (d. v. s. to individer forbinder 

 sig med hinanden paa en saadan maade, at dere® protoplasma og kjer- 

 ner smelter fuldstændig sammen og danner et forsterket grundindivid, 

 hvoraf ved fortsat deling den nye generation udvikler sig). 



Hos de høiere dyreformer er partenogenetisk forplantning for- 

 holdsvis sjelden, og paa dyrerækkens høieste trin er kjønsstoffernes 

 differentiering saa fremskreden, at en udvikling af eggekimen uden ind- 

 virkning af sperma har været a^nseet for omtrent umulig. 



Før befrugtningen udgjør egget kun et eneste celleindivid. Men 

 efter fuldbyrdelsen af befrugtningsprocessen deler dette sig under sam- 

 tidig vekst i flere saadanne, hvilket fortsættes, indtil det resulterende 

 individ har naaet sin fulde udvikling. Finder ingen befrugtning sted, 

 vil hos de høiere^ dyreformer altsaa i regelen denne deling og vekst ude^ 

 blive og eggekimen efter kortere eller længere tid gaa i opløsning. 



Det fremgaar heraf, a.t de i egcellen hvilende (latente) kræfter alt-- 

 saa i regelen først da kan udløses og bringes i virksomhed, naar der 

 tilføres denne et nyt stof eller maask© rettere en ny kraft. 



Hvorledes dette eller denne virker, ved vi endnu ikke med sikker- 

 hed. Vi ved imidlertid aldeles bestemt, at befrugtningen danner ind- 

 ledningen til en vidløftig række af kemiske omsætninger, og det spørgs- 

 maal skulde derfor ikke synes at ligge saa fjernt, om ikke disse proces- 

 ser kunde sættes i virksomhed ved en almindelig kemisk reagens, ved 

 et eller andet kraftigt virkende stof af rent aiuorganisk a,rt, f. eks. en 

 syre eller et salt. 



Dette spørgsmaal er nu ogsaa i virkeligheden bleven fremsat, og 

 de foretagne eksperimenter har ogsaa vist, ai en begyndende deling 

 virkelig finder sted, naar friske eg sætte® under paavirkning af visse 

 rent kemisk virkende stoffe. Saaledes kunde T i c h o m i r o n konstar 

 tere en tydelig begyndende celledeling i eg af silkesommerfuglen, efter 

 at disse var bleve-n dyppet i koncentreret svovlsyre, og D e w i t z op- 

 naaede ganske lignende resultater med froskeeg, der var bleven be- 

 handlet med sublim atopløsning. 



Ved disse forsøg stansede rigtignok udviklingen paa et forholdsvis 

 lidet fremskredet stadium, men at den overhovedet har kunnet komme 

 istand paa denne^ maade ev allerede i og for sig et meget interessant 

 faktum. 



I haab om at kunne føre udviklingan videre har man nu ogsaa an- 

 stillet forsøg med vædsker af organisk oprindelse. K u 1 a g i n har 

 saaledes i dette øiemed anvendt antidifteriserum (!), uden dog at kunne 



