251 



bringe det videre end til de foran omtalte delingsfænomener. Denne 

 forskers f orsøgsob jekter var fiske- og amfibie-eg. 



Ogsaa med ekstraktivstoffe ai sperma har forsøg været anstillet af 

 H. W i n k 1 e r.*) Eksperimenterne foretoges paa den biologiske sta- 

 tion i Neapel med eg af søpindsvin (sphaerechinus og arbacia). Sperma 

 af disse arter bragtes enten i destilleret vand eller i en 20 pct. saltop- 

 løsning, hvorved sværmeeellerne (spermatozoerne) døde, og deres ind- 

 hold flød ud i vædsken. Eggene blev derpaa anbragte i denne sperma- 

 ©kstrakt. Men skjønt disse forsøg synes a.t vær© de teoretisk bedst 

 funderede af de her omtalte, opnaaedes dog kun i det væseintligste det 

 samme som ved de foregaaende. 



Ogsaa med rent mekaniske pa-avirkninger har Tichomiron opnaaet 

 at iverksætte en saadan begyndende deling af egcellen, nemlig ved ved- 

 holdende børstning af silkespindereg (bombyx mori). 



Disse slags forsøg, som endnu kun er i sin begyndelse, synes at 

 lovo meget og er skikket til at vække vor høieste interesse, da de lader 

 os skimte en mulighed for, at vi ad denne vei kan naa til en videnskabe- 

 lig forklaring af et af livets mysterier. 0. J. L.-P. 



Har vore høifjeldsblomster sterkere farver end lavlandets? Den, 



der har havt anledning til nærmere at betragte de i vore alpine trakter 

 voksende blomsterplanter, vil neppe have undgaaet at lægge merke til, 

 at mange af dem er betydelig sterkere farvede og derfor gjerne falder 

 mere i øinene end deres frænder i lavlandet. For straks at anføre 

 eksempler skal jeg minde om snesøten (gentiana nivalis). Hvor finder 

 man vel i lavlandet en blomst, som kan maale sig med denne vidundeT- 

 ligei fjeldplante i farvens renhed, fylde og intensitet? Vore lavlands- 

 f orm er af denne slegt kan ikke engang tilnærmelsesvis i denne hen- 

 seende komme op imod sin alpine søster, som med rette gjælder for at 

 være vor fjeldfloras vakreste plante. 



Temmelig næ.r snesøten i farve' kommer den smukke alpine vero- 

 nika-art, veronica saxatilis, hvis blomsterform i høi grad minder om 

 lavlandets veronica ehamædrys, som jo ogsaa har temmelig sterkt far- 

 vede blomsterkroner. Earvens overveiende styrke og skjønhed hos 

 den alpine form er dog ganske iøinespringeinde. Her vil jeg ogsaa 

 minde om, at blomsterne hos vor alpeveronika (veronica alpma.) er 

 meget dybere og sterkere farvede end hos de af lavlandsformerne, der 

 har omtrent lige store kroner. 



Af høifjeldets nelliker er silene acaulis udstyret med en temmelig 

 iøinefaldende farve. Det kan dog være et spørgsmaal, om ikke den 

 tuefomiede sammenhobning af et meget stort antal eksemplarer, hvilket 

 jo karakterisereir denne art, har en betydelig andel i virkningen for 

 denne blomsts vedkommende. I denne farailje har vi forøvrigt lav- 

 landsformer, som ikke alene kan maale sig med, men endog overgaar 

 den nævnte alpeform i fai-vepragt. Derimod finder vi i slegten epilo- 

 bium (mjølke-, natlysfamiljen) de sterkest farvede af vore norske arter 



*) Hans Winkler: L"ber die Furchung unbefrucht^ter Eier unter Anwendung 

 von Extraktivstoffen aus Sperma. f.,Nachr. der K. Ges, der Wiss. zu Gøttingen, 

 Mathem.-plivsik. Klasse." 1900. Heft 2). 



