263 



han uden vaklen frem overalt herude, og han vil ogsaa kunne give den 

 bedste besked om maagernes hækkepladse og om deres liv og færden. 

 Thi han kj ender dem. Allerede som gut samlede han deres eg paa 

 holmerne og fangede deres dunede unger i stranden mellem de store 

 stene. Fra barnsben har han lært at lytte til deres skrig og tåge varsel 

 af deres flugt. 



Naar do store sildestimer er ivente, stirrer han længselsfuldt og i 

 spænding ud over havet ©fter maagerne, om de ikke snart kommer med 

 melding, og han lytter forventningsfuld efter deres skarpe skrig, der 

 — skjønt ikke egentlig musikalsk velklingende — ofte bringer ham en 

 større glæde end skogens mestersangere, hvis musikalske ydelser han 

 ikke eier betingelser for at kunne vurdere, om deres toner en sjelden 

 gang ogsaa naaede hans øre. 



Men maagerne er fiskere ligesom han selv. Begge øseir de af den 

 samme kilde — havet med dets næsten ubegrænsede rigdomme. Hver 

 dag mødes de derude, hvor de begge søger sit livserhverv, og naar 

 maagerne samler sig i tætte skarer, dukker, plasker og skriger, saa ved 

 han, at havets rigdomme snart ogsaa vil være tilgjængelig for ham, og 

 han holder sine redskaber parat til at kunne deltage i fangsten. 



Men ogsaa naar han styrer sin lille bruntj ærede, tyndbordede fæ- 

 ring med de barkede seil, mens vinden øger paa, og hans erfarne øie 

 tager veirmerker, glemmer han sjelden at raadspørge maagerne. Han 

 lytter til udtrykket og styrken i deres skrig, med hvis mangfoldige 

 variationer han er fuldt fortrolig, og han iagttager med opmerksomhed 

 deres kredsende flugt, tempoet, retningen og høiden, styrer med klog- 

 skab sin snekke efter disse> anvisninger og skylder dem maaske ofte sit 

 livs redning. 



Thi dyrenes sanser overgaar ofte i skarphed menneskets i en grad, 

 som vi neppe evner tilfulde at vurdere. Deres sensible nerver reagerer 

 ofte paa stoffer og kræfter, der lader menneskets nervesystem saa godt 

 som aldeles upaavirket. Herved bliver de ofte istand til at merk© do 

 forandringer i atmosfæren, som gaar forud for en veirforandring, og 

 følelsen heraf udløser gjerne visse bevægelser og lyder, som ogsaa men- 

 nesket kan tåge sig til indtægt, og som i paalidelighed i regelen over- 

 gaar de bedste af de instrumenter, som meteorologien for dette øiemed 

 har tåget i sin tjeneste. 



Paa denne maade er maagerne bleven fiskerens og sjømandens 

 barometer, ligesom svalei-ne og hønsene er bleven landmandens.. 



