270 



Til de mere sydlige a.rter niaa vi regne den lille muntre latter- 

 maage (larus ridibundus), der ogsaa ofte kaldes hættemaagen. 



Ved sin ringe størrelse, sin farveklædning og sin levemaade min- 

 der denne art i høi grad om ternerne, men skilles dog ved en nærmere 

 betragtning let fra. disse blandt andet ved sin ikke indskaarne hale (hos 

 ternerne er haien som bekjendt kløftet som hos svalerne), og paa at 

 ikke blot nakken, men ogsaa ansigtet og endel af halsen er sortebrun. 



Lattermaagen foretrækker oftest indsjøer og ferskvande som op- 

 holdssted, særlig i hækketiden, men kan ogsaa træffes i de mdre fjord- 

 arme og i de stille, lune sund mellem øerne, hvor den dog i regelen kun 



Fig. 3. Lattermaage (larus ridibundus). 



forekommer meget sparsomt hos os. Forfatteren har flere gange (1887 

 — 88) fundet nogle faa par hækkende mellem Anuglen og Tysnæs samt 

 paa et lidet skjær i Langenuen ved Stordøen. • 



Paa Jæderen observerede jeg den sommeren 1899 ved Frøilands- 

 vand mellem Klep og Thime, og her fandtes paa en liden græsbevokset 

 og tildels med viburnumkrat dækket holme et lidet antal foi*ladte 

 maagereder, der efter al sandsynlighed maa have tilhørt denne art. 



Lattermaagen har faaet sit navn deraf, at dens skrig undertiden 

 lyder som en skrattende latter. Den er livligere end de fleste- af sine 

 slegtninge, og dens smidige flugt og muntre væsen minder som foran. 



