274 



herredømme. Flogiston-teorien havde allerede gjort det a,f med Ari- 

 stoteles's element "'ilden" ved at hævde, at flammen skyldes en forbin- 

 delse af elementet varme med elementet flogiston. Nu viste det sig, 

 at "jord" ogsaa kunde dekomponeires, og at "luff og "vand" lige 

 ledes var sammensatte legemer, og tilsidst blev tilværelsen af flogiston 

 sat under debat. 



Den epokegjørende' opdagelse. som skulde føre det afgjørende slae 

 mod flogiston, var opdagelsen af surstoffet, som samtidig gjordes 

 i 1774 af S c h 6 e 1 e i Sverige og Priestley i England. Sche^le 

 kaldte det nye element "empyreisk luft" , Priestley "flogistonf ri luft" , 

 og disse navne alene antyder, at ingen af dem forstod betydningen af 

 deres egen opdagelse. Den mand, som først a.nede rækkevidden af 

 denne begivenhed, var franskmanden L a v o i s i e r. Det er tvilsomt, 

 om Lavoisier, som nogle mener, opdagede surstoffet uafhængig af 

 Priestley og Scheele, men hvad der er sikkert er, at hans skarpe blik 

 og klare -aand først fattedei, at dette merkelige legeme skulde blive 

 nøglen til forklaringen af en ræ-kke af kemiens hemmeligheder. 



Antoine Laurent Lavoisier er født i Paris 174-3 af for- 

 muende forældre, som skaffede ham en udmerket uddannelse. Særlig 

 lagde haji sig efter matematik og kemi og vandt i en ung alder prisen 

 for besvarelsen af en opgave om gadebelysningen i store byer. Hans 

 kemiske forsøg kostede ham store summer, og for at bøde herpaa og 

 sætt© ham istand til at gjøre sinei kundskaber f rugtb ringende for det 

 almene blev han i 1769 generalforpagter. Han blev sat i spidsen for 

 krudt- og salpeterfabrikationen og arbeidede med ra.ad og di^.ad ^or 

 agerdyrkningens opkomst. — "Man fandt Lavoisier overalt, og overalt 

 gjorde han fyldest for sig ved sine rige evner og sin iver" (Lalande) 

 I kemiens historie betegner hans navn indgangen til en ny epoke, idet 

 han maa nævne® som grundlæggeren af den modeirne kemi. 



Støttet til tidligere iagttagelser, at metallerne ved forbrændingen 

 (forkalkningen) tiltager i vegt, udførte Lavoisier en mængde forsøg cg 

 forklarer dereifter forkalkningen paa følgende maade : En del af den 

 almindelige luft forener sig under metallernes forkalkning saaveJsom 

 ved fosforets forbrænding med metallet; — dette er grunden til vegt- 

 forøgelsen. Hvilken del af luften, der forener sig med metallet v-ed 

 forbrændingen, indsaa Lavoisier, da han fik vide om Priestleys op- 

 dagelse, og denne "den reneste" del af luften gav han navnet o x y- 

 g e n i u m. Denne luft ansaa hån særlig skikket til indaanding og 



