275 



forbræuding, og han mente, at den luftart, som opstaar ved metallernes 

 gjendannelse af deres metalkalk, naar denne ophedes med kul, er en 

 forbindelse af kullet med den nævnte reneste bestaaiddel af luften. 



I 1788 fremiagde Lavoisier sit nye system, som aldeles revoiutic- 

 nerte den kemiske videnskab. Heri diskuterer han forbrændings- 

 fænomenerne og paaviser, hvor unødvendigt det er at ty til det hypo- 

 tetiske stof fiogiston, som herefter maai forvises til rayternes verd-n. 

 Han viser, at syrerne er forbindelser af surstof med en base og ikke 

 en blanding af "jord" og "vand", at metallerne er grundstoffer og 

 ikke forbindelser af "jord" og flogiston, og at va,ndet ligesom luften 

 er sammensat af surstof og et andet element. Hermed fulgte ogsaa 

 nye benævnelser paa de kemiske forbindelser, som stod i samklang 

 med deies sammensætning, og som afløste de gamle ofte løierlige navne, 

 som "de mange dyders salt", "den dobbelte hemmelighed" , "svovl- 

 lever", "den hornede maane" o. s. v. 



Lavoisier var ikke alenei om detten arbeide^ — blandt hans med- 

 arbeidere var en af de mest fremragende B e r t h o 1 1 e t (1748 — 1822) ; 

 men efterverdenen nævner Lavoisier som systemets skaber, og hertil 

 bidrog meget hans tragiske skjæbne. I 1794 under rædselsregjeringen 

 faldt hans hoved under guillotinens økse. Hans forsvarer paaviste 

 forgjæves de store tjenester, han havde ydet sit fædreland, og Javilken 

 fremragende lærd han var. "Republiken trænger ikke til lærde inær.d ' 

 var det svar, hvormed dødsdommen blev undertegnet af hans dommer. 

 Lavoisier levede dog længe nok til at se sit system antaget ovev 

 storsteparten af den lærde verden. En af de seigeste modstandere og 

 som til det yderste forfægtede det gamle standpunkt var selve sur- 

 stoffets opdager Priestley, som endnu i 1800, da teorien havde seiret 

 over hele linjen, udgav et forsvarskrift for flogiston-teorien. 



Englænderen C a v e n d i s h, 1731 — 1800, undersøgte luftarterce 

 og var den første, som tog hensyn til deres specifike vegt. Ham skyl- 

 des ogsaa paavisningen af, at vand bestaar af vandstof og surstof, og 

 at den atmosfæriske luft indeholder surstof og kA^ælstof i konstant for 

 hold. Han bidrog ved sine undersøgelser i særlig grad til at styrte 

 flagiston-teorien, men vedblev ikke destomindre ligesom Priestley selv 

 at forsvare den, sandsynligvis. af den grund, at han ikke tog tilstrække- 

 ligt hensyn til vegtforholdene ved forbrændingen. 



Ved sine omhyggelige vegtbestemmelser kan Lavoisier ogsaa siges 

 at være fader for den kvantitative kemi, og hans medarbeider Ber- 



