279 



kemi hos en kirurg, som tillige var apoteker, og viste sig saa freiara 

 gende dygtig, at han 20 aar gammel ansattes som kemiker ved Pneu- 

 matic InsLitution i Bristol, der havde til opgave at undersøge de Kun- 

 stig fremstillede gasarters fysiologiske og medicinske virkninger. — 

 Haus vigtigste arbeider falder i de første 13 aar af det 19de aarhun- 

 drede. Kali og natron, som tidligere betragtedes som elementer, spal- 

 tede han ved den galvaniske strøm i surstof og alkalimetallerne kalium 

 og natrium og isolerede paa samme maade de saakaldte jordalkalime- 

 taller. Han paaviste, at der gives baade syrer og salte, som ikke inde- 

 holder surstof, og indførte benævnelsen v a n d s t o f s y r e r. Herved 

 undergik Lavoisiers system sin første væsentlige modifikation. Davys 

 eksperimenter med voltaiSøilen førte ham til at opstille den første elek- 

 triske aifinitetsteori, der gik ud paa følgende: Mens forskjellige le^- 

 gemer i større masser ved berøring med hinanden frembringer elek+ri- 

 citet, vil deres 7nindste dele ved berøring frembringe kemiske virknin- 

 ger. Naar de mindste dele^ af to legemer forbinder sig med hinanden 

 kemisk, finder en ud jevning af modsatte' elektricitetsmængder steel, og 

 hvis den elektriske spænding er sterk nok, foregaar denne udjevning 

 under udAåkling af lys og varmei. 



Denne Davys elektrokemiske teori er siden ændret, men den gav 

 impulser af stor betydning. B e r z e 1 i u s optog og udvidede den og 

 lagde den til grund for sit berømte binære system, ifølge hvilket 

 alle sammensatte uorganiske legemei-, hvor mangfoldig sammensatte 

 de end er, væsentlig bestaar af parrede (binære) forbindelser af mod 

 sat elektrisk polaritet. 



Da Berzelius's binær teori fremkom, var den almindelige an- 

 tagelse blandt kemikernei, at de love, som gjælder for de uorganiske 

 le-gemer, ikke finder anvendelse paa de organiske legemer, og at det 

 ikke var at tænke paa ad syntetisk vei at fremstille et organisk stof af 

 dets elementer. Den herskende opfatning da og mange aar efter var, 

 at "livskraften" her maatte til, og at denne for de organiske legemers 

 vedkommende traadte istedetfor den kemiske affinitet. Man var vibt- 

 nok paa det rene med, at de organiske forbindelser væsentlig bestod af 

 de fire elementeT, kulstof, surstof, vandstof og kvælstof, mer disse 

 grundstofier antoge® at forbinde sig med hinanden paa en maade, som 

 ikke kunde efterlignes i den livløse verden. 



Det vakte derfor almindelig sensation i videnskabelige kredse, da 

 det i 1828 blev bekjendt, at W o h 1 e r , Berzelius's tidligere elev, havde 



