292 



skets afstamning, stod han dog ikke fiendtlig overfor den, hvad han 

 heller ikk© kunde, ifølge sit videnskabelige standpunkt. D a r w i n s 

 resultater vax nemlig vundne efter de'n afVirchow altid priste natur- 

 videnskabelige metode. Men dels var den bekjendte Haeckels ube- 

 berettiget raske og vidtgaaenle slutninger af de foreliggende' kjends- 

 gjerninger ham imod, og dels var han for meget patolog, d. v. s. kj ender 

 af sygelige tilstande, og som følge deraf altfor tilbøielig til at se 

 sygelige tilstande i afvigelsein fra det almindelige eller normalei, saa 

 han ikke kunde anerkjende disse- afvigelser som vidnesbyrd om natui-- 

 lig© dannelser, det vil si dannelser, der var fremkomne uden ^ndvirk- 

 ning af en sygdomsfremkaldende aarsag. Ha.n er gaaet for vidt i at 

 opdage sygelige forandringer, hvor andre kun har seet naturlige 

 afændringer eller udviklingsformer. Virchows anskuelser om disse 

 ting er nu, saavidt vides, forladt af alle antropologer. Med nensyn 

 til studier over hjerneskallens udvikling og med hensyn til metoden 

 for maalingen af hjerneskaller, har V i r c h o w indlagt sig store' fortje^ 

 nester, og det er han, der oprindeligt har fremkaldt alle senere under- 

 søgelser over haarets, hudens og øinenes farver til bestemmelse af 

 racekarakterer, og specielt for det tyske' folks antropologi har hans 

 under&øgelser været af fremragende beitydning. Angaaende hans 

 stilling til D a r w i n s lære, vil det være af interesse at citere nogle 

 ytringer af ha^m. I 1870 skriver han : 



"Logisk og spekulativt betragtet er de-n saakaldte decendentsteori 

 fortrinlig. Allerede før offentliggjørelsen af Darwin s bog har jeg 

 aabent udtalt mig derhen, at det syntes mig at være en fornødenhed 

 for videnskaben at komme tilhage til e-n overgangsmulighed fra art 

 til art. Foreløbig er her et stort hul i vor viden. Tør vi udfylde 

 det med formodninger? Tilvisse, ti kun ved formodninger blir veien© 

 til forskning i ukjendte felter banet. ' Og det har U a r w i n og det paa 

 en fortrinlig maade." "Det var et umaaleligt fremskridt, som den 

 levende natur gjorde, da det første menneske fremgik af et dyr, hvad 

 enten dette var en abe eller et andet dyr, der blev stamfaderen til 

 baade aber og mennesker. Og ikke mindre stort var det fremskridt, 

 mennesket selv gjorde, da det i løbet af aartusener fra en abelignende, 

 raa vildmand udvikled sig til borger af en kulturstat." "Vistnok er 

 hidtil ikke leveret en paalidelig paavisning af me-nneskets afstamning 

 fra aberne. Dertil hører paavisningen af en bestemt abeart ; men all© 

 naturforskere stemmer overens derom, at ingen af de bestemte aber er 



