^94 



Kemien i forrige aarhundrede. 



Af A. H»yer. 



(Slutning). 



Den organiske kemi eller kulstofEorbindelsernes kemi blev nu iige- 

 saa modeimei, som den elektriske kemi havde været vmde^r den fore- 

 gaa.ende genera,tion, og det var i Tyskland og Erankrig, man i denne 

 periode finder midtpunkterne for den ba.neibrydende kemiske forsknii^g 



De mest lyseinde navne i denne tid er tyskerne W o h 1 - 



r o 



L i e b i g, franskmændenei Dumas, L a u r e n t og Ge r hardt samt 

 P a s t 6 u r, som fremtraadte i periode^ns sidste afsnit. 



1 aaret 1815 havdei den franske fysiker og keimiker G a y - L u s s a c, 

 1778 — 1850, opda,get, at en sammensætning af kulstof og kvælstof, som 

 han kaldte cyan, forholdt sig som, et grundstof overfor andre legemer, 

 og et par aar sieme.re paaviste A m p é re, at en forbindelse af kvælsiof 

 og vandstof optraadte paa samme maade og i sine forbindelser viste 

 slegtskab med alkalimeftiallernei kalium og natrium, hvorfor denne for- 

 bindelse fik navnet ammonium. Disse forbindelser, som syntesi at 

 besidde en særegen stabilitet, idet de opførte sig som elemeinter overfor 

 andre legemer, fik navnet radikale r, og ved Liebigs og Wohlers 

 undersøgelser viste det sig, at der fandtes en overflod al dem ,pa.a den 

 organiske kemis omraade. Til en vis grad syntes opdagelsen af radi- 

 kalerne at støtte Berzelius's binærteori, men da Dumas havde op- 

 daget, at i visse organiske substanser et atom vandstof kunde erstattes 

 af et atom klor, uden at forbindelsen forøvrigt forstyrredes, blev dette 

 et alvorligt støa for Berzelius's' teori, idet vandstof nemlig er et sterkt 

 eleiktroposdtivt elememt, mens klor er et ligesaa sterkt elektronegativt 

 eleraent Skulde saaledes binærteorien være rigtig, maatte det saan- 

 mensatte radikal i et øieblik kunne optræde som elektronegativl og i 

 det andet som elektropositivt. Hermed kan nian sige, at Berzeiius's 

 teori havde udspilt sin rolle. 



Justus v. Liebig, 1803 — 1873, begyndte som apotekerlærliug 

 med eksperimenter over knaldsølv, men de voldsomme eksplosioner, 

 som ledsagede disse forsøg, og som ikke behagede hans principal, førte 

 til, at han blev jaget af læren. Efter derpaa at have studeret i iionn 

 og Erlangen fremkom hans første offentlige arbeide, der netop om- 

 handlede knaldsølv, hvorpaa han i 1822 drog til Paris, hvor han arbei- 

 dede under Thénard og Gay-Lussac. Efter Humboldts anbeialiiig 



