298 



tater. Deres revoJutionerende videnskabelige synsmaader bragtsi dem 

 imidlertid i sterk opposition til de anerkj endte kemiske autoriteter med 

 den. følge, at deres ydre livsvilkaar forblev trange, og at derep frean- 

 ragende beiydnig for kemien først blev erkjendt efter deres død. Beg- 

 ges enker tildeltes af ak:ademiet det Jeckerske legat, som er bestemt 

 for fortjente kemikere. 



I 1864 heinledede professor N e w 1 a n d i London opmerksomhedr n 

 paa den eiendommelighed, at naar man ordnede elementeTnei i række 

 efteir atomveigternes numeriskei værdi, finder man en merkelig overens- 

 stemmelse i elementernes egenskaber for grupper paa 8 elementer hver. 

 Denne saakaldte "lov om oktaverne" prøvedes særlig af tyskeren 

 Lothar M e y e r og russeren M e n d e 1 e j e w, f. 1834, og bekjse f- 

 tedes paa en slaaende maade ved opdagelsen af de tre nye elementer 

 gallium, scandium og germanium, der viste sig at passe' ind i tre ledige 

 pladse, i Mendelejeiws periodiske række. Mendelejews periodiske 

 lov havde saaledes tilladt ham flere aar i forveien at forudsige opda- 

 gelsen af grundstoffeir, som endnu ikke var kjendt. 



Denne lov, som er bygget paa. iagttagelser uafhængig af enhver 

 hypotese, ledeir uvilkaarlig tanken ind paa en sammenhæng mellcm 

 elementerne indbyrdes, der er skikket til at sætte fantasien i bevægelse. 



Allerede i 1S15 havde engla3nderen P r o u t, a-tøttet til den iagl- 

 tagelse, at et stort antal atomvegter var multiple af v and stoff ete aiom- 

 vegt, fremsat den hypotese, at de forskjellige elementer er bygget op 

 af dette ene element vandstof, og at vandstoflet maaske var det -eneste 

 sande grundstof. SeneTe undersøgelser syntes ikke at støtte denne 

 hypotese, men selv Dumas vikle ikke' opgive den tankei, at elementerne 

 ikke er blevne til som særskilte legemer uden sammenhæng med hin- 

 anden, men at de tvertimod er bygget op det ene element af det andet 

 efter en fælles plan. — Denne hypoteise skulde faa en uventet støtte- i 

 spektralanalysen. 



Omkring midten af det 19de aarhundrede fik kemien et vaaben 

 ihænde fra en kant, hvor man mindst havde anet det, ved opdageJsen 

 af spektroskopet og den dermed forbundne spektralanalyse. 



I 1815 havde Frauenhofer paavist de mørke linjer i sol- 

 spektret, og herpaa grundede K ire h hoff og B unsen konstruk- 

 tionen af spektroskopet, som væsentlig bestaar af et glasprisme, hvor- 

 igjennem lysstraalerne spredes til et farvet spektrum, forsynet med ".n 

 forstørrende linse. Det viste sig snart, a.t man i dette apparat havde 



